363 



dast skada blasten; men denna art anser man från bladen 

 nedtränga i rotknölarna. Vi hafva icke här tillfälle redo- 

 göra för de flera, i theoretiskt hänseende intressanta iakt- 

 tagelser, man deröfver gjort; blott anmärka, att vi ännu 

 icke känna andra praeservativ emot densamma än dem vi 

 redan 1845 (Bot. Utfl. 2, sid. 243) angåfvo: friskt utsäde, 

 undvikande af Fotäternas fortsatta plantering på samma lo- 

 kal flera år å rad, i syniierhet der sjukdoynen visat sig, och 

 val af tjenlig, icke sio; icke för starkt gödslad jord o. s. v. 

 Men att jemte lokala företrädesvis klimateriska förhållanden 

 varit hufvudsakligaste villkoret för dess epidemiska uppträ- 

 dande, hafva alla års erfarenhet visat. 



III. Rostmöglen (Sepedoniacei) skiljas från föregå- 

 ende genom saknaden af särskilda sporförande fibriller (alla 

 äro likartade). De utgöra en medelform mellan Mögel och 

 Rost och äro i allmänhet föga skadliga, utom Sepedonium 

 chrysospermum, ett hvitt mögel med rikliga, gula sporer, 

 som genomtränger och i grund förstör flera ätliga arter af 

 slägtet Boletus, hvilka deraf angripna alltid måste förkastas 

 — samt Tuhurcinia Scahies, som anses bidraga till Potä- 

 ternas torröta. Till detta slägte hör äfven Polycystis Lev., 

 som endast skiljes genom sitt växtställe på lefvande väx- 

 ter och derigenom med lika rätt föres till Rostsvamparna. 



IV. Borstsvampar (Dematiacei) igenkännas lätt af 

 sina fastare, vanligen solida och svarta fibrer; deras tillväxt 

 är vida långsammare (en del synas vara fleråriga), och my- 

 celiet framträder icke i dagern. I ekonomiskt afseende äro 



