365 

 emellan derigenom, att de förras arter utbryta i reguliera tuf- 

 vor, de senares åter utbreda sig obegränsadt inuti växten, hvars 

 substans de förstöra. Färgen hos de förra är gul, röd, brun, 

 hos de senare svart eller stötande i violett, oliv. Arterna 

 af Rost äro nära otaliga, då de flesta växter hafva en eller 

 flera egendomliga former. Af nyare svampkännare fördelas 

 de i en mängd slägten; men här hafva vi inskränkt oss till 

 de äldre, mer bekanta. De egentliga Rosten hafva sporerna 

 först perlbands-likt förenade, Brandrosten åter fria. 



Tallrostet (Periderniium), hvars gula sporer omgifvas 

 af en hinnaktig, oregelbundet bristande säck, angriper Barr- 

 trädens blad och qvistar; en art deraf (P. corruscans) är en 

 svår skogsförstörare, emedan den alldeles förstör Granens 

 årsskott, så att dess vidare tillväxt afbrytes*). — Pensel- 

 rostet (Roestelia) förlänges, dä det utbryter, till ett rör, 

 hvilket i spetsen upplöses uti pensellika flikar. Dess arter 

 förekomma endast på Pomaceer. 



Skålrostet (iEcidium) omgifves af ett oegentligt hylle, 

 hvilket regelbundet öppnar sig till form af en skål med en 

 stjernlikt tandad mynning. Dess arter äro särdeles talrika 

 och förekomma på de flesta växtfamiljers blad. Till dessa 

 hör Berberisrostet (^cid. Berberidis), som bland landthus- 

 hällare gjort stort uppseende, förmenande, att af dess 

 sporer skulle uppkomma Rost och Påfälle pä säd. Men 

 denna förvandling är lika grundlös som Rågens till Lösta. 



*) Se Fr. i Phys. SäUsk. Ärsb. 1822. P. xnnitorquum Bary tillhör 

 troligen samma art. 



