370 

 utbildar inga fröredningsdelar. Vid de friska stråens blom- 

 ningstid eller något senare börjar sotet utbreda sig. Det 

 förstör sedan hela axet, så att vid skördetiden sådana ax 

 vanligen stå tomma. Förekommer det i mängd, förminskar 

 det betydligt afkastningen; medföljer det till logen, förore- 

 nar det den öfriga säden, som måste rengöras genom af- 

 sköljning*). 



Kolhranden (Ustil. Caries**) angriper företrädesvis 

 Hvetearter, äfven Speltet (Triticum Spelta); mest för- 

 störande är det på Allmänna Hvetet och visar sig, innan 

 axet framskjutit ur slidan. Fröämnet antager utseende af 

 ett redan utbildadt, men missbildadt korn. Dess färg är i 

 början svartgrön, sedan brunaktig, slutligen mer eller min- 

 dre svart. Fruktämnets märke visar sig väl hos brandiga 

 korn, men förtorkar snart. Ståndarne förlänga sig ej som 

 vanligt, utan qvarblifva vid basen af agnskalet; frömjöl sak- 

 nas. Genomskär man ett kolbrandigt korn i sitt yngre till- 

 stånd, så blir man varse en svartbrun, något fuktig, fetak- 

 tig massa, som i synnerhet nedtill är hvitaktig. I äldre 



*) Som namnen på denna och följande art ofta förväxlas, skola 

 vi här uppgifva deras benämningar i en del äldre skrifter, uti 

 hvilka vigtiga upplysningar öfver dem lemnas. 



1. Sothrand kls Sotax Fischerstr. Ek. Diet. s. 271, Sot Thaer, 

 Landtbr. Ak. Ann. 1814, I. s. 161, Brand i säd Vet. Ak. Ek. 

 Annal. 1807. 



2. Kolhraiiden kls Kolax Fisch. 1. c. s. 270, Sot Vet. Ak. Handl. 

 1805, Landtbr. Ak. Annal. 1815, s. 219, Klibbig Brand s. st. 

 1814, s. 163, Bra7id i hvete Vet. Ak. Ek. Ann. 1817, s. 113. 



**) Sporisorium Ehrenh., Tilletia Tulasne. 



