372 



Botanistens uppgift är att noggrannt urskilja de olika 

 slagen af dessa bildningar, och vi hafva redan med exem- 

 pel visat, huru vigtig en bestämd terminologi är, om ej alla 

 rön skola blifva tvätydiga. Hvad Botanisterna på theore- 

 tisk väg uppgifvit till förhindrande af dessa parasiters sprid- 

 ning, tillkommer den rationelle landtmannen att på praktisk 

 väg pröfva och stadfästa. Utom den från äldre tider kända 

 stöpningen mot Branden, måste man uppriktigt tillstå, att 

 ännu icke några synnerligen praktiska resultater visat sig 

 af de nyare rastlösa forskningarna. Obestridligt är, att kli- 

 materiska förhållanden i främsta rummet bidraga till dessa 

 växters allmännare utbredande, dernäst lokala. Växter på 

 otjenlig växtplats äro alltid mest blottställda att angripas. 

 Friskt utsäde, väl häfdad och afdikad åker, afrödjande af 

 träd och buskar, som hindra fintt tillträde af sol och vind, 

 anser jag vara de vigtigaste praeservativen. Afven böra sjuka 

 stånd undanrödjas, ty man har flera bevis på sjukdomarnas 

 ärftlighet. Mångåriga växter, deraf angripna, äro äfven föl- 

 jande år derför blottställda, ofta utan att närstående friska 

 deraf besmittas. Man vet af erfarenhet, att friska ympqvi- 

 star i sjuka stammar förblifvit friska och tvärtom. Ehuru 

 svamparnas spridning genom sporer icke får bestridas, sy- 

 nas kraftiga och riktigt friska individer — liksom under far- 

 soter — sällan angripas deraf. Men i de lägsta växternas 

 uppkomst och spridning återstå ännu många gåtor, om hvil- 



ingen egen erfarenhet kan åberopa, bar jag ansett rättast att 

 hänvisa till dessa. 



