405 

 arter, som under en lång följd af år blifvit iakttagna, ty 

 enskilda observationer äro här af föga vigt.] 



Utgå vi nu från den åsigten, att svampåret börjar vid 

 solståndstiden, blifva flera Svamparnas biologiska förhållan- 

 den klara. Vi finna då först grunden till deras olikhet i 

 geografisk utbredning ligga deruti, att det icke är värmet, 

 som bestämmer deras väsentliga skiljaktigheter, såsom bland 

 de grönskande växterna, utan fuktigheten och nederbörden. 

 Vidare att Svamparna i allmänhet i den mån tidigt utbil- 

 das som deras byggnad är lös, så att maximum för de ur- 

 sprungligen mucilaginösa Gasteromyceterna infaller först 

 (sommarn), derefter följa de köttiga slägtena (början af hö- 

 sten), sedan de sega, läderartade, fnöskartade (senhösten 

 och vintren); de horn- och kolartade hinna deremot först 

 sin utbildning om våren, såsom Pyrenomycetes, Dematiacei. 

 Till dessa sluta sig äfven de utmärktare vaxartade Disco- 

 myceterna, af annan inre grund, som straxt nedanför skall 

 anföras. Vi hafva i föreg. uppsats indelat Svamparna i 

 Lägre elementar-svampa')', Egentliga Svampar och Hyls- 

 svanipar. Betrakta vi nu hvar och en af dessa underklas- 

 ser särskildt, så finna vi, att de Egentliga Svamparne äro 

 de, som först framträda efter sommarsolståndet (och ibland 

 dem främst de mest afvikande Myxogastres), sedan hösten 

 och våren Mucedines; Hyls-svamparne åter, som för slägt- 

 skapen med Lafvarna erfordra längsta tid för sin utbildning, 

 hafva tydligen sitt maximum om våren. 



