Minnesteckning 



öfver 



ERIK GUSTAF GEIJER^. 



Mine Herrar! 



Sent, om någonsin, skola de mänga och stora förluster 

 ersättas, som icke blott detta samfund, utan fastmer hela 

 Svenska folket nyligen lidit. Ty Frithiofs skald, våra Grund- 

 lagars tolk, Svenska Häfdernas fader, och sednast Kyrkans 

 och Sångens Nestor saknas icke blott på detta rum; de 

 sörjas djupt, såsom ädelstenar fallne ur Sveas smycke, af 

 hvarje fosterländskt sinne. Beundransvärde för snillets styr- 

 ka, voro de i lifvet kära för sina forskningars föremål, allt 

 hvad fosterlands-känslan äger högt, dyrbart och heligt. Men 

 äfven den ädlaste Minerva-bilden, af Fidias' mästarhand, 

 kunde först framstå i hela sin skönhet, sedan den från jor- 

 den blifvit upplyftad till en högre synpunkt: så ock hela 

 värdet och storheten hos dessa nationens män först, sedan 

 de blifvit upphöjde öfver jordlifvets lidelser. Ty öfver det 



*) Inträdestal i K. Svenska Akademien den 2 December 1847. 



