408 



förgängliga livilar nu grafvens frid, men det sköna de sökte, 

 det sanna de funno, det goda de stiftat, fortlefver oförgäng- 

 ligt i vitterhetens minnesböcker och mensklighetens. För vår 

 synkrets har nedgått, men på minnets himmel har uppgått 

 en stjernbild, hvars tidsålder länge skall prisas som en ny 

 Svenska snillets högsommar, sådan man fordom upplefde i 

 tredje Gustafs dagar. Nu är det höst, ty efter kort blom- 

 ning återgår vår nordiska natur till hvila; vi efterlefvande 

 upphemta skördarne af deras rika utsäde, fastän de stora 

 snillegåfvorne ej gått i arf till oss, ett yngre slägte. En- 

 dast stormiga, olycksdigra tidskiften, sådane de äldre bland 

 oss väl minnas, framkalla samtidigt flera stora män; de 

 fostra icke blott hjeltar, utan de uppamma äfven höga sin- 

 nen för vårt slägtes väl. T lugna, vinnings- och njutnings- 

 lystna, hvardagliga tider liksom förkrympes mennisko-anden, 

 tills den växande sjelfviskheten tänder en ny verldsbrand 

 och derigenom, till sin egen hämnare, framkallar nya mensk- 

 lighetens genier, hvilkas namn i häfderna skola fortlefva i 

 välsignelse. 



Så skåda vi i hvarje mensklighetens skifte en högre, 

 osynlig ledning och i tidernas vexling, efter en evig verlds- 

 plan, nya medel och villkor för dess stigande utveckling. 

 Genom arfvet af höga, från sekel till sekel nedförda min- 

 nen blir menskligheten i sin helhet allt rikare och, så hop- 

 pas vi, äfven ädlare. Men i den mån bildningens skatter 

 ökas och allmännare spridas och tidsarbetet fortskyndas ge- 

 nom fördelning på flera händer, desto sällsyntare måste 



