410 



Naturvetenskaperna. Den fordna kastskillnaden emellan de 

 stränga och glada vetenskaperna har för båda varit menlig; 

 i Naturvetenskaperna har derigenom fantasien, som öfver 

 allt utkräfver sin rätt, ej sällan inträdt som herrskarinna 

 på fält, der den endast kan tjena som slagruta för nog- 

 granna forskningar, och framställningens form har ofta blif- 

 vit så missvårdad, att ett mörkt, inveckladt språk blifvit 

 taget för grundlighetens pregel. Att de stränga vetenska- 

 perna äfven öppna vigtiga tillflöden till de humanistiska, 

 torde efter Gcethe, inhemska namn att förtiga, vara öfver- 

 flödigt anmärka. Afven de erbjuda ett rikt fält för snillet 

 och smaken, fastän språket i deras verkstäder måste ikläda 

 sig enklare drägt, än i vittert lag. Nämnde vetenskapers 

 ypperste målsman har icke blott lemnat ett högt föredöme, 

 utan ock på detta rum*) uttalat sanningens och klarhetens 

 fordran af vetenskapsmannen. Genom denna utsträckning 

 af sin lifvande verkningskrets gifver Akademien icke mindre 

 ett ojäfaktigt bevis på inre lif, som alltid sträfvar till fort- 

 gående utveckling, än en frisinnad hyllning åt tidsandan, 

 som jemte snillets adel äfven erkänner arbetets ära och na- 

 turvetenskaperna såsom tredje statsmakten i bildningens rike. 

 Endast så har jag kunnat fatta, att en anspråkslös svär- 

 mare ej på diktens, utan på naturens blomsterfält, vederfa- 

 rits den aldrig anade äran att här intaga en plats, som nyss 

 glänste af en Geijers snille. Men, M. H., då jag med vörd- 



*) Svenska Akademiens Handlingar XIX Del., sid. 6. Inträdestal 

 af Frih. Berzelius. 



