413 



nes aristokratiska rike — och derjemte blott anvisa de orubb- 

 liga grundfästen, hvaruppå hans oförgängliga ära hvilar. 

 Med dessa rika smycken behöfves ingen konstnärlig välta- 

 lighet för att fira hvardagligheterna i hans lif eller de yttre 

 hedersbevis, Geijer var för stolt att eftersträfva, men för 

 anspråkslös att afslå. Han blef nationens älskling, icke 

 blott som en af dess fruktbaraste, mångsidigaste och tank- 

 digraste författare, utan som den mest Svenske; ty samma 

 pulsslag genomströmmade hans som nationens hjerta, och 

 derföre kunde han sa i dagen framlägga folkets innersta, 

 friska kärna, att en hvar deruti igenkände sin egen dunkla 

 aning, blott undrande, att ej sjelf förut förnummit detsam- 

 ma. Ty oaktadt allt tal om Svenska afundsjukan (denna 

 urartade frihets- och jemlikhetskänsla), finnes måhända intet 

 folk finkänsligare för det verkligen stora, intet villigare, än 

 just det Svenska, att hylla öfverlägsen kraft, hvarom vittna 

 så väl dess hängifvenhet till våra stora Konungar, som var- 

 ma kärlek till alla höga, äfven vetenskapliga anor. 



Wermeland var Geijers fosterbygd. Det är ett af Sve- 

 riges yngsta landskaper, der fredliga eröfringar af ödemar- 

 ken ännu fortgå, der derföre ock längst fortlefvat Sveriges 

 forntid med sina seder och minnen. Det var här fordom 

 uppstod en ny Ynglinga-ätt, sedan den äldre i Sverige ut- 

 slocknat; det är härifrån nyligen nya lifskrafter återström- 

 mat till det gamla moderlandet. Långt vesterut, bortemot 

 Norska gränsfjällen, der vägen förlorar sig i skogsstigen, 

 ligger i Klarelfvens dal ett halfvildt landskap, genomskuret 



