423 



tyda. »Men det dunkla hos Geijer kommer icke af gruni- 

 mel, utan djup», vittnar samme Man, som lärde, »att det 

 dunkelt sagda var det dunkelt tänkta». I Geijers sista filo- 

 sofiska skrift, Thorild*), innefattande hans vetenskapliga 

 trosbekännelse, förklarar han filosofien oförmögen att lösa 

 lifvets gåtor» och besvara mensklighetens högsta frågor. För- 

 nuftet var för honom endast själens öga, men för att se 

 erfordrades derjemte en andlig sol. Det är denna sinnets 

 ödmjukhet, som ej vill upphäfva sig till det helas medel- 

 punkt^ som ordnar hela Geijers rastlösa sökande till ett så 

 skönt, sä rent menskligt helt, hvarförutan snillet endast för- 

 blir en skiftande Proteus eller en fallen, vid stoftet fäng- 

 slad Prometheus. Denna den vise Bacos lära, att snillet 

 endast herrskar genom lydnad för högre lagar**), utgör 

 grundtanken i all historisk forskning, sä väl den som vän- 

 der sig åt den Eviges uppenbarelse i naturen, som i tiden. 

 Deraf var den historiska forskningen Geijers anborna kall, 

 och förtjensten att för alltid hafva fästat honom dervid, äf- 

 vensom vid Upsala Högskola, livilka bådas prydnad han 

 snart blef, tillkommer framlidne Professor Fant, hvilken be- 

 stämde Geijer, redan som Docens, till sin efterträdare: ett 

 den tiden ovanligt steg, som endast ovanliga snillegäfvor 

 kunde rättfärdiga. Nu var Geijers lefnadsmål funnet; de 

 vidtfamnande förstudier, han genomlupit, voro en vigtig för- 



*) Upsala 1820. En inledning till den af Oeijer besörjda uppla- 

 gan af Thorilds samlade skrifter, Upsala 1819, 1820, 1825. 

 "*) »Naturse non imperatur nisi parendo». 



