429 



friskliet, som uppträda tvagne i hans rena fantasis rika källa. 

 Det är icke den fortgående berättelsens rikedom och glans, 

 som utmärka honom, ej heller detta sorgfälliga vägande af 

 skäl och motskäl, utan den oförmärkt ur töcknen frambry- 

 tande solstrålen, som lik en elektrisk laga pä en gäng spri- 

 der ljus öfver hvarje länk i en hel kedja af händelser. I 

 afseende pä den historiska konsten är han således, om oss 

 tillätes detta uttryck, mera en musikalisk än en plastisk 

 konstnär. Hans framställning har icke denna episka gång 

 med lugn och åskådlighet hänförande, utan mera en lyrisk 

 karakter af en på vissa punkter samlad, plötsligt frambry- 

 tande, men till inre känslan talande styrka. Afven häruti 

 är hans karakter sant Svensk, och hans egentliga fält var 

 ock fäderneslandets häfder, och bland dessa är det förnäm- 

 ligast hans eget inres djupa sympati med änmet, som ut- 

 gör den hemliga trollkraften i hans framställning. Med så 

 rörande drag har ingen tecknat Nordiska naturens egenhe- 

 ter, icke blott dess företräden, utan tillika dess vådor, på 

 en gång lifvande och varnande — ingen med så ljus blick 

 uppfattat den, dess söner anborna, själstapperhet, som å ena. 

 sidan är villkoret för deras bestånd i striden mot en fiendt- 

 1ig natur, men å andra sidan lätt urartar till denna sinnets 

 hetsighet, för hvilken ej segern, utan striden är målet, hvar- 

 om så väl våra äldre som nyaste inre strider bära vittne 

 — samt slutligen ingen med så trogen sanning skildrat de 

 från hans kärlek lika oskiljaktiga föremålen. Svensk Bonde- 

 frihet, med sina dristiga, ej sällan våldsamma rörelser — 



