438 



dä Geijer efter erhållen tjenstledighet afflyttade till Stock- 

 holm och sade sitt sista fai-väl "till den pä stranden samlade 

 skaran, fans ej öga utan tårar, intet hjerta utan tacksam-' 

 hetens rena offerlåga. 



Geijers verksamhet var likväl icke inskränkt till dess 

 åliggande som Universitets-lärare; det allmänna förtroendet 

 kallade honom till flera offentliga värf, och Svea Konungar 

 omfattade honom med en huldhet, som vi måste benämna 

 den varmaste personliga vänskap. Hans sinne var ock ko- 

 nungskt, och man kan med fog säga, att han var på en 

 gång sin Konungs och folkets man, sin tids och sitt lands 

 tolk. Allt, som rörde det uppväxande slägtets bildning och 

 undervisningsverken, från folkskolan till högskolan, omfat- 

 tade han med förkärlek, och huru verksamt han deltog i 

 detta samfunds arbeten, vittna dess handlingar. Som de ti- 

 der försvunnit, då Svenskarne genom svärdet gällde högst 

 pa Europas valplatser, måste vi nu, om värt namn bland 

 folken ej skall spårlöst försvinna i tidens ström, söka häfda 

 vår rang som en makt i vettets yrken. Och i förhållande 

 till folkmängden, ur hviiket lands hyddor hafva väl flera ve- 

 tenskapernes furstar utgått under sednaste sekel eller större 

 hjeltar under näst fiu-egående'.'' Med skäl betraktar man 

 derför undervisningsfrågan som en nationens hederssak. Ma 

 den blott icke genom spridning öfver en större yta tillika 

 förlora sitt djup! Geijers klassiska studier voro icke min- 

 dre grundliga, än hans humanistiska, och hans deltagande i 

 Stora Uppfostrings-Kommittén, såsom bådas opartiske re- 



