4:^9 



presentant, af oberäknelig vigt. Hans enskilta anförande*) 

 förblifver, under alla meningsskiften, ett ord sagdt till hvai^je 

 tid. Med »skolans emancipation från kyrkan» åsyftade han 

 att höja båda, kyrkan och skolan, derigenom att skollärar- 

 nes kall blef ett mål för sig, så belönt, att ej kyrkan skulle 

 fylla bristerna. Som Upsala Universitets representant be- 

 vistade han Riksdagarne 1828, 1840. Denna bana ansåg 

 Geijer sjelf icke för sin mest passande verkningskrets; han 

 älskade icke hvardagssorlet på de flacka fälten; han trifdes 

 bäst på de solbeglänsta höjderne. Som tvistande och råd- 

 plägande gällde han mindre än som lärande och författande; 

 han var, som all sann kraft, blid, eftergifvande; men blef 

 han skarp, fördes han efter egen uppgift framom sitt mål. 

 Som offentlig man framträdde han alltid med öppet visir; 

 hans snille måste framdrifva hvarje grundsats till sin fulla 

 följdriktighet och kunde således icke dagtinga med medel- 

 meningar. Framställningens kraft och klarhet samlade tal- 

 rika anhängare kring hans baner, men mera fri från parti- 

 sinne än den man, som vid högre pligters bud aj'öll från 

 sig sjelf, fans knappast någon dödlig; ingen kunde innerli- 

 gare afsky alla låga driflijul, alla orena medel, all lidelse- 

 full bitterhet, än den, som ville, »att allt skulle gälla, hvad 



*) Bifogadt nämnde Kommittés till öfverseende af Rikets Under- 

 visningsverk uuderdån. Betänkande, Stockh. 1829. I samband 

 härmed står äfven skriften: Några anmärkningar om uppfo- 

 stran och undervisning, Stockh. 1829. Äfven i Litteratur-Bla- 

 det, Stockh. 1838, 1839, afhandlas dessa frågor. 



