440 



det gälla kunde», lärande, att de stora medlen endast äro 

 rättvisans. Olika öfvertygelser visade han den renaste hög- 

 aktning, begärligt hörde han motskäl, villigt rättade han- 

 hvad han en gång irrat. Det var just hans stora samvets- 

 grannhet att undanrödja alla verkliga inkast och svårighe- 

 ter, som oupphörligt förde honom framåt; man har oriktigt 

 föregifvit, att han endast omfördes af tidsandan. Denna in- 

 går visserligen i hans yttre framställning; men hans inre 

 känsla framtränger till ett aflägsnare fjerran, hvarigenom 

 oftast något profetiskt ligger i hans ord, som ej kunde blif- 

 va fullt klart och derför vanligen erfor Cassandras lott. Ty 

 framtiden faller endast inom fantasiens synkrets; inom den 

 framflyttas äfven de aflägsnaste föremål, fastän utan bestäm- 

 da drag, såsom närvarande; afstånden försvinna, då synen 

 flyr från ögat till själen. I hvarje tids sträfvanden ligger 

 någon, om ock grumlad, sanning; Geijer, hvars rätta hem- 

 land var de rena urbildernas verld, uppfattar denna i sin 

 fulla klarhet, men, blifven verklighet, upptäcker han genast 

 grumlet och afl'aller derifrån. Så hänfördes äfven Geijer, 

 vid deras första framträdande, af Franska resolutionens, 

 sedermera af Heliga alliansens o. s. v. grundsatser, emedan 

 han uppfattade den rena grundtankan i hvardera; men, blifna 

 verklighet, förkastade han desammas utförande. Ty hvarje 

 tid framdrifves blindt till ett i sig riktigt mål, men förfelar 

 detta genom ensidighet och öfverdrift; den leder derigenom 

 till något helt annat, ofta sin motsats, emedan just den form, 

 som den lidelsefulla mängden i hvarje tid hyllar som sitt 



