445 



ett helt, tillegna sig hvad egentligen passade för sig, utan, 

 med bortkastande af detta, blott det, som passade för egna, 

 ensidiga afsigter. Så hafva alla villoandar i alla tider be- 

 gagnat äfven de heliga Skrifterne. 



Det förlag af helsa, Geijer i barndomen ärft, i ungdo- 

 men ökat, uppehöll troget, intill sednaste åren, hans kropps 

 och själs krafter. Tvifvelsutan bidrog dertill hans ständiga 

 omgifning af en oförgänglig ungdom, af den städse sig på- 

 nyttfödande våren i menskliga lifvet. Han arbetade med 

 ovanlig lätthet och inre fröjd, utan att neddragas till den 

 trögvuxua lärdomens sträfva anspråk eller förhäfvas af de 

 yttre hedersbetygelser, honom i rikt mått tillföl lo*). Hans 

 sinne var för friskt att tryckas af sjelfdiktade qval, hans 

 lynne för allvarligt att använda sin lekande qvickhet annor- 

 lunda, än som sällskapslifvets krydda. Men genom den blef 

 han i hvarje samqväm själen; ehuru den vises lugn hvilade 

 på hans klara panna, strålade den milda glädjen ur det blå 

 ögat; fastän kraften bodde på hans tunga, lekte det vittra 

 skämtet på hans läppar. I kungaborgen och studentsvär- 

 men var han under ständig vexling endast sig sjelf lik — 



*) Ord. Historiarum Professor 19 Febr. 1817. Historiograf vid 

 Kongl. Maj:ts Orden 1822. En af de Aderton i Svenska Aka- 

 demien 1 Apr. 1824. Riddare af Kongl. Nordstjerne-Orden 16 

 Jan. 1828. Erhöll Nordstjerne-Orden i juveler 23 Okt. 1837. 

 Kommendör af Nordstjerne-Orden 1844. Ledamot af Kongl. 

 Vetenskaps-Akademierna i Stockholm och Berlin, af Franska 

 Institutet, Kongl. Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets-Akade- 

 mien, Kongl. Vetenskaps-Societeten i Upsala samt talrika andra 

 in- och utländska sällskaper och lärda samfund. 



