446 

 alltid Erik Gustaf Geijer. Han hyllade ej den trångbrösta- 

 de lefnadsåsigt, som vill utstyra ungdomsglädjen med sorg- 

 flor; han deltog sjelf gerna i ungdomens fröjder och idrot- 

 ter; sista vintern i Upsala såg man honom täfla bland de 

 skridskoäkande pä Fyrisån. — Vid tre och trettio års ål- 

 der hemförde han som brud sin barndoms-älskarinna*), hvil- 

 ken sedan kring sig spridde behagen och inre trefnaden i 

 den enkla boningen. I trenne söner och en dotter**) om- 

 lefde han sin egen barndoms glada dar. Under sommar- 

 ferierne hvilade sig helst hans fria sinne i den fria naturen; 

 tidtals företogos vallfarter till den kära fosterbygden, 1825 

 en längre resa öfver Tyskland, hvars sköna minnen han sjelf 

 meddelat. — Forntiden förtäljer, att en man reste frän Ga- 

 des till verldsstaden endast för att se den Romerske Llrius; 

 huru mänga hafva ej rest längre väg till Upsala endast för 

 att skåda den Svenske? Men livad ingen skådat, är dju- 

 pet af hans varma hjerta, ej heller förmår någon samla alla 

 de ädla dragen deraf. Det var derur hans flödande välta- 

 lighet frambröt; det var detta, som af bröt många snillrika 

 föredrag med ännu vältaligare tårar. Det gafs ej lidande, 

 för hvilket det ej ömmade; det fans ej villkor, som söfde 

 dess blödande känslor; just af sin själs djupa medkänsla 



*) Gift 1816 med Anna Elisabeth Liljehjörii. - Jemf. för öfrigt 

 Geijers Minnen. 

 **) Sonen Knut, Filos. Magister, Amanuens vid Riksarkivet; Eric 

 Alfred, Studerande; Gustaf, Underlöjtnant vid Skaraborgs re- 

 gemente. Dottren Agnes, gift med Grefve Adolf Hamiltun. 



