RÓMAI MÁRVÁNBÁNYA. 155 



kedő díszes középületek hirdették mindenütt azok diadalát. Augnstns óta a nyil- 

 vános ünnepélyek, palotiik, emlékművek úgyszólvíín a kormányzás eszközeiül, a 

 hatalom kifejezéséül minősíttettek ; egészen természetszerű vala tehát, hogy Dacia 

 birtokba vétele után annak ásványkincsei : a só- és ércztelepek kiaknázása mellett, 

 az építészeti és szobrászati anyagok felkntatásiít sem hanyagoltiík el, mint azt miír 

 elébb Noricumban, Pannoniában, Moesiiíban s más szomszédos tartományokban 

 gyakorolták. És ez annyival érthetőbb, mert Dacia meghódítása épen a Kr. u. 

 80 — :20(>ig virágzott építészeti fénykorba esik, mikor a tartományok zsírján fel- 

 gazdagodott vállalkozók versenyeztek a császári tisztviselők pazarlásaival s a bar- 

 bár népek közé küldött római világfiak műizlésük fitogtatása által nemcsak fel- 

 söbbségüket igyekeztek éreztetni, hanem az otthon szépítése s a környezet emelése 

 útján enyhületet is kerestek a világvjíros nélkülözött élveiért. 



Ez időszakban császiiri tulajdont képeztek különösen a márványbányák és 

 épen Dacia leigázója Traján, külön igazgatóság, a «ratio niarmorumv útján művel- 

 teté azokat, mely hivatal minden valószínűség szerint a csjisz.íri uradalmak kor- 

 mányzó testületétől függött." A becsesebb márványbányák a <iprocurator manno- 

 rum*> vezetése alá tartoznak ; de a mint épen a Frusca Gorának Sirmium (Mitrovicz) 

 közelében Diocletian alatt folytatott kőbányászat a részleteit feltüntető opaasio 

 sandoriim qnatiior coronatoruni »*'' czímű legenda megörökíté, a műszaki vezetésre 

 gyakorlatilag képesült egyéneket, az u. n. pJnlosopJiiisokat alkalmazták. Sirmium- 

 ban öt philosophus nem kevesebb mint 6:2:2 kőfaragóval (artifex metallicus) fejté 

 a thasosi követ és porphyrt, azokból culturtárgyakat, épületoszlopokat stb. 

 állítva elé. 



Messze vezetne czélomtól a bennünket becses technicai adatainál fogva oly 

 közelről érdeklő passió bővebb részletezése s minthogy a hunyadmegyei kőbá- 

 nyászat monographiája közben szükségkép ki kell azokra majd amúgy is terjesz- 

 kednem, legyen elég felemlítenem még e helyen, hogy a Eómával könnyű kap- 

 csolatban állott márványbányák a székvárosnak adóztak leginkább termékekkei s 

 nevezetesen a görögországi, kis-ázsiai, alexandriai kikötőkből, Carthagoból egész 

 hajórajok indultak el márványanyaggal s a máig hírneves Carrara iTiUna) igen 

 régi időktől fogva résztvett Róma szépítésében. A hatalmas monolithokat Ostiában 

 kisebb dereglyékre, tutajokra rakva juttatták el Rómához. Legalább egy szeren- 

 csés véletlen 1 869, 70. években a Tiber régi betelt medrének átmetszése közben a 

 kavics- és görélyi'éteg alatt nagyszámú ilyen kinagyolt kőtömböket t:írt fel, melyek 

 nemcsak azt tanúsítják, hogy a végleges formát itt a rakparton szokták megadni, 

 aszerint, a mint decorativ, szobrászati vagy monumentális architecturai rendel- 

 tetés jutott azoknak, hanem ezeken egyúttal a bányák egyrészének lajstromait, a 

 császárok, felügyelők, sőt munkások nevét is megörökítve találjuk. Luigi Bruzza 

 atya vállalkozott a sok türelmet és kitartást igényelt kibetűzés íViradalmaira s a 



■■" Archaeologiai Séta. (Róma és roinpei.) Boisier Gastoii, foid. dr. Molnár 

 Antal. Akad. könyvkiadó váll. Budapest I88H, 71 — 73. 11. 



** Passió St. IV. coronatonim. Btídinger, Untersiíchungen zur ninnsclien Kaiser- 

 geschiclite III. 1870. Benndorf Ottó magj'arázatával és 1853-ból az általam is hasz- 

 nált első kiadás Abhandnngen cler Wiener Akademie Karaján ntóiratával, de dr. Wat- 

 tenbach által kiadva. 



('J9) 



