15íj TÉOrLÁí> GÁBOR: 



római urchfeologiai társulat IS7(). aimaleseibeii vette a tudós világ^ munkásságának 

 nagybecsű eredményeit. Az általa megfejtett bélyegek, monogrammok közt leg- 

 régibb hely illeti meg időrendileg a aCaesaV" és a sasjelrényt, de akárhány koczka 

 Traiáii, Iladrian, Marciid Aureliiis, Veriis, Ale.rander SereriiH és GíiUienus nevét, 

 helyenkint ólomba nyomott arczképét viseli. Olykor M. 1>. A. N. jelzik a császái'i 

 tulajdont, (í/i[etallumj (/[omini] /l[ugusti] w[o8tri]); máskor a bányafelügyelő 

 ('/vf^íímfl//.sj látta jónak nevével tetszelegni, vagy szabályszerííleg bevésetve azt, 

 majd meg vörös krétával (röthel), mint mai napig szokásban van, eszközöltetve a 

 lebélyegzést. A Havkuiok korában az évszám s e mellé a bánya, pl. ex rr/f(ione) 

 szintén ki volt tüntetve. 



Mindezek segélyével sikerűit megállapítani a Róma számára aknázott már- 

 vány-telepek hosszú sorozatát Hispániától el Numidiáig, hol M. Aurelius nyitott 

 egy a császárság hanyatlásáig használatban állott márványbáuyát ; de Bruzza gyűj- 

 teményében nyoma sincs a Daciában űzött márványfej tésnek. Oly távoli continen- 

 talis provinciából, bárminő szép volt márványa, az nem volt könnyen elszállítható 

 a központba. Pár év óta megkezdett kutatásaimból azonban előre jelezhetem, hogy 

 Dacií'iban a provinciális kőbányászat szintén magas fejlettséget ért el s e tartó- 

 m;iny különböző pontjain az iparilag értékesíthető kőzeteket nagy szakértelemmel 

 ki tudtíik válogatni. A pompaszerető tisztikar igényeinek, a nyilvános épületek 

 méltóságának s a magasabb szobrászati követelményeknek megfelelő mái'vány- 

 auyagot azonban ez ideig csup;'in a főváros szomszédságából, Bukova határából 

 ismerem. 



A bukovai kristályos mésznek bányászati használatát a hunyadmegyei tör- 

 ténelem- régészeti társulatnak 1 SS l-ben bekövetkezett megalakulása óta fokozott 

 mértékben eszközölt gyűjtések és ásatások derítek ki leghatározottabban. Hogy 

 Bukován márványbányászat folyt, arról már Neigebauer tesz említést Dacien-je 

 (Brassó 1N.')0.) IG. lapján, a bánya helyi viszonyainak közelebbi megállapítása nél- 

 kül. Altalánosságban odavetett észrevételének azután áldozatául esett a honi 

 régészet nagyérdemű búvára Ackner Mihály is, ki 185()-ban a bécsi műemlékek 

 bizottságához küldött jelentésével Sarmizegethusa mellett (am Berge Marmor 

 [Deala Marmurai auf einem liingst aufgelassenen Marmorbruch) a Himyadi 

 János győzedelmes csatája által örök nevezetességi-e juttatott TVjsAo^wí-hágóra 

 i-uhiízza a bánya szerepét. Tévedése felől a laikus látogató is hamar megbizo- 

 nyosodhatik, miután az egész Fas/iv/^^// -hágón híre-pora sincs mészféleségnek és 

 mégis Vass Józsefnek jobbára Ackner nyomán szerkesztett « Erdély a rómaiak alatt 

 czímíí munkája s ezáltal avaktiiban dolgozó írók egész légiója ismétlé az ő tévedését, 



A jóhiszeműség átk;it még oly szakavatott archíeologus se kerülte el, minő- 

 nek Goos Károlyt ismerjük, ki «Die inneren Yerhültnisse des Trajaxiischen J)aciens» 

 czímű nagybecsű művében a románul Marmoriínak nevezett Vaskapunál keresi a 

 rómaiak márvíínybjínyájiit. 



Hogy a Mm/ío/Ví név vezette mindannyiukat tévútra, erről méglS8± nya- 

 rán sikerűit megbizonyosodnom, mikor a hunyadmegyei történelem- régészeti 

 tilrsulat megbiziísííból Kiriíly Pál tanártársammal Yiírhelyen foganatosított íisatá- 

 sok egyik pihenő napjiit e kérdés tisztáziisára szánva, végi-e a ^'.-'irhelp-ől Karán- 

 Sebesre vezető orsziígúttól balra, Bukovától a Bisztra nevű liegyi patak mentén 

 felvett erdei úton sikerült a valódi bányahelyhez eljutnunk. 



(ti;0, 



