IRODALOM. ] ()X 



A 1)1 méter hosszú barlaug levegője száraz és egészséges, liömérséke alig 

 száll valamivel S° C. alá. Keletkezésére szerző a be- és kitörési barlangok közé 

 számítja. 



Állati maradványok között az Ursus spelaeus csontjai vannak a barlang 

 iszapjában eltemetve. A nag;v'obb csontok hiánya, valamennyi csonton mutatkozó 

 kopások és törések szerzőt azon föltevésre vezetik, hogy a maradványok nem az 

 ott helyben elhalt állatoktól származnak, hanem távolal)bi üregekből víz által 

 sodortattak ide. 



Több alsó állkapcson megejtett mérés eredményeként azon következtetésre 

 jut szerző, hogy a medvecsontok több különböző időszakban sodortattak össze, 

 miután a fejlettebb példányok is oly fejlődési különbségeket mutatnak fel, mikből 

 nemcsak a nemi eltérésekre, hanem az évszaki és táplálkozási befolyásoki-a is uji- 

 mutatást lát. 



A törzs részleteiből a bordák és csigolyák a leggyakoriabbak. A lapocz- és 

 medenczecsontok ritkábbak. A végtag csontokból a mellső végtagé gyakori, A hát- 

 sókból fejledező ifiii példányok czombcsoutjai kerültek meg. 



Ezen az irodalomban fel nem említett barlangot szerző Inkey Béla tisztele- 

 tére Inkey-barlangnak nevezi el. Feanzenaü Ágoston. 



<2.) Friede. Rítt. v. Stach : Die Edchnrtallberghaiie Facéehaja vnd Aller- 

 hcili(}en in der Umgebung von Zalathna. Wien-Zalathna 1885. 



Azon meleg érdeklődés, mely újabb időben a külföldi tőke részéről hazai 

 fémbányászatunk iránt mindinkább mutatkozik, indít arra, ebbeli leíi'ásokból 

 kivonatban közölni mind azt, a mi úgy a hazai, mind az idegen tőke magyar 

 bányászati értékekben való elhelyezését előmozdítani hivatva van. 



A fent idézett 7A- lapra terjedő közlemény is egy oly bányavidékre vonat- 

 kozó adatgyűjteményt hoz, mely czélszeríí feltáró munkálatok foganatosítása 

 által, régi, időközönkint igen dúsnak bizonyult telérek újból megütésére re- 

 ményt nyújt. 



I. A Faczebajai nemes érezbányászat Zalathna mellett Erdélyben. 

 E bánya a múlt században és a jelen század elején természettudományi és 

 bányászati tekintetben híressé vált és pedig főkép azáltal, mivel mindeddig a 

 termés tellurnak egyedüli lelőhelye és érczeinek, habár csak időközönkinti és kevés 

 ideig tartó aranyban való rendkívüli dússága a bányabirtokosoknak mindenkor 

 kielégítő jövedelmet hajtott. 



Miután Faczebaja már több idő óta parlagon hever, az aranyérczbányák 

 majd teljesen járhatlanok ; szerző azonban e bányákat 1831 -tol 1837-ig gyaki-an 

 és oly időkben is szemlélte, mikor dús aranyérczet vájtak, tehát a földtani és 

 bányászati viszonyokat ismervén, ebbeli tapasztalatait és észleléseit közli. 



Faczebaja, (románul bányaoldal, hol a bányák léteznek) egy kis hegynyer- 

 get képez, mely nyugatra Zalatnától, a Brazai, Herczegani és Groháselli hegy- 

 vonulatoktól keletfelé elágazik. 



Két kőzet alkotja e hegységet, melyek az erdélyi bányavidékeken egyáltalán 

 uralkodnak ; ezek pedig a kárpáti homokkő és a zöldkő-porphyr, melyek elseje a 

 tulaj donképeni érezvivő kőzet. Jellegére nézve ezen homokkő az erdélyi hegy- 



(107) . ip;= 



