lÖí IKOIMLOM. 



Bégekben előforduló homokkővel teljesen egyforma és szembetűnő változást csakis 

 közvetlen az ércztelérek közelében tüntet elő, amennyiben itt a legkülönbözőbb 

 szemnagyságban mutatkozik ; kötőanyaga majd agyagos, majd quarzos, szilárd- 

 sága tehát változó ; a közép és finom szemű homokkövek szürkék vagy sárgás- 

 barnák, helyenkint vörö8ösek;a középszemü homokkőpal;ík töl)buyire sötét kékes- 

 szürke-feketék, a törési lapokon sok csillámmal. 



Igen különös ezen homokkőképződés egyes tagjainak egymjís közötti állása ; 

 a rétegzésnek dűlése iiltalán nyugatfelé tart. A homokkőrétegcsoport vastagsága 

 vagy 140 méter. A hatalmas szilárd conglomerátok alatt sötétes kékes szürke 

 homokkőpalák és agyagpalák, váltakozva fehéres szürke homokos agyagokkal, meg 

 nem határozható vastagságban következnek. A porphyr kevesebb bányászati 

 érdekkel bir, szegélyezi a faczebajai hegységekben a homokkövet és petrogra- 

 phiailag az erdélyi trachytok typusát mutatja. 



A faczebajai érczfekhelyek a következők : 



Telérek vagy erek termés tellur- és aranynyal meg kénkovand. 



Ülomfényle, réz- és kénkovandtelérek. 



Kénkovandfekhelyek. 



Ezek közül a telliu*- és aranyerek tették e hegységet híressé. E nevezetes 

 érczfekhelyeket kizárólag kárpáti homokkövek veszik körül és eddig a hegység 

 csak két, egymástól 340 méter távolságra eső pontján találták és itt is csak korlátolt 

 kiterjedésű helyeken u. m. a Maria Lorettobányában, a «Mariahilf» és <iSigis- 

 mundii> miveletekben, melyek egymástól lebegő határ által el vaunak különítve 

 és végre a Michaelibányában. A « Maria Loretto » bányában, mely a hegység leg- 

 magasabb pontját elfoglalja, három érczeret mííveltek ; kettő közülök a «Qaeren- 

 dus» és «Karteni)-ér a « Maria Loretto » tárnával a (iO- és 66-ik méterben érczesen 

 kerestetett és innen felfelé a külszínig le van fejtve ; a talpon alul 40 méteren túl 

 e két, egymíistól csak méter távol ér nemesnek mutatkozott, csapásuk északfelé 

 tart, összehajló 70 — 75 foknyi keleti dtílés mellett ; 30 méterrel mélyebben e két ér 

 a Jerugo-tárnábau egyesül és innentől kezdve nSchachtkluft" nevet viselve még 

 no méterrel mélyebben az Andreas-tárnában is érczesen miveltetett. Hosszabb szü- 

 net után az 1833. és 1S34. években ii méterrel lejebb ezen érczköz alá a Mátyiís- 

 táma hajtatott és itt is, úgy mint az András-tániiíban az érezek csak 1 '2 méter 

 hosszii csapási vonalon mutatkoztak. 



A függélyes mélység, melyben az érezek jelentkeztek, meghaladja a KiO mé- 

 tert és minthogy valamennyi szintén a csapás irányában csekély kiterjedésű volt, itt 

 úgy látszik, érczoszloppal van dolgunk, melynek mélysége még érintetlen. 



A második localitás, hol a faczebajai hegység termés tellur- és aranyércze- 

 ket tartalmazott, a "Mariahilf»- és <i Sigismundi « - és az ezeket északra határoló 

 «Michaelii) -bányában volt. Itt nevezetességgel birt az «Antimonial" vagy dAlloér" 

 és a «Prápestini» ér; mind a kettő északi csapással, meredek keleti díílés mellett. 



A aMariahilfo -tárnában egymás közötti távolsiiguk 20 méter és tartósságuk 

 is nagyobb volt, mint a lorettoi müveletekben (a Sigismundi-tjii-njíban mintegy 

 1 10 méter a csapásirány). 



Az erek vastagsága * 4 hüvelyktől pár hüvelykig váltakozott és sok ponton 

 csak vékony erecskék mutatkoztak. Az erek kitöltése földes ásványokból, fehér 

 vagy szürke likacsos quarzból, vagy barnás szarukőből és agyagból iíllott. Hol 



(lOs) 



