188 IRODALOM. 



(18.) RzEHAK A. : Die Foraminiferenfauna des grünen Oligocánthones von 

 Nikolschitz in Máhren. (Verhandlungen der k. k, geologischen Eeichs- 

 anstalt, Wien. 1887; p. 87.) 



E tál yag meglehetős gazdag faunájának leírásánál, mely úgyszólva csakis me- 

 szes kovagos héjjú foraminiferákból van összetéve, említi szerző, hogyegj' hasonló 

 héjjal bíró alakot a Rliabdaminát sikerült neki úgy az elsassi, Lobsann melletti 

 septariaagyagban, valamint a kis-czelli-tályagban is találni, melynek ő a Rhahda- 

 ))iina Andreáéi nevet adta. Franzenaü Ágoston. 



(19.) Téglás Gábor : Az erdélyi medencze östörténelméhez. (Orvos-termé- 

 szettudományi Értesítő. 1887.; Kolozsvár. Term. tud. sz. p. 55.; p. 181; 

 p. 299.) 



E prífhistorikus tiírgyú három közleményben besző szerző palaeontologiai 

 adatokat is, de ezek kettő kivételével, mind Koch régebben közlött adataiból vé- 

 tettek. A két uj adat a következő : Gerdély köi'nyékéről Kleplias primigenius és 

 özent-Gotthárdról egy Bos urus csigolyája. Franzenaü Ágoston. 



(20.) Stur D. : Ein ueuer Cephalopode aus der Kohlenablagerung von 

 Fünfkirchen. (Verhandlungen der k. k. geologischen Reichsanstalt, Wien. 

 1887.; p. 197.) 



Midőn 1871-ben szerző a pécsi kőszénképlet viszonyait a oGeologie der 

 títeiermárk») czímű művében behatóan ismertette, cephalopodákból csak egy össze- 

 nyomott példány volt ismeretes, melyet mint az Ammonites amiulatvs Schloth. ('?)- 

 hoz tartozót emelte ki. A szmtáj, melyből e lelet származott, azonban nem volt 

 kikutatható. 



A Pécsről szerzőhöz ujabban érkezett küldeményben vau egy az Andi'ásakna 

 (J-dik széntelep fedőrétegeiből vett vékony szenes mészpad, mely stírííen egymáson 

 fekvő osztrigaköltésből áll. Ezeken legfelül egy teljesen ép cephalopoda fekszik, 

 melyet szerző az Ariefes bisidcatus BnuG.-nak vélt magyarázhatni. De hogy teljes 

 bizonyosságot szerezzen magának e kérdésben, iigy a régibb, mint az újabbi lele- 

 teket az alsó Has cephalapodjai legjobb ismerőjének, dr. WXHNER-uek küldötte el 

 meghatározás végett. Utóbbi a kérdéses maradványokról körülbelül következőleg 

 nyilatkozott : Mindkét pécsi ammonit jól meghatározhatónak bizonyult. Az egyik 

 egy igen szép példiinya az Arietiteif seinicostatua Young i't BiHo-nek, mely Arie- 

 tites (/eoinetricuH üppel neve alatt sokkal ismertebb. A második töredék egy 

 ammonithoz tartozik, mely az Arietites obtnsus csoportjába való, valószínííen az 

 utóbbi maga. 



Ezen alakok határozottan az Arietiten Buvldandi zon.íuiíl magasabb, az 

 Amalthe.us onynotus zóna alatti szintájra utalnak. 



Ezek alapjfín szerző tehát azon következtetést vonja, hogy a pécsi szén, 

 mely mindenkor a hashoz számíttatott, az említett meghatározások által az alsó 

 hashoz lesz soi'olandó. Fiían/.knai' Ágoston. 



(V4^) 



