TÁRSULATI ÜGYEK. 195 



utóda szerencsés lesz a magvak elhintésében, rövid idö múlva e tudomány- 

 ban is magas színvonalon fogunk állani. 



Ez év halottjai közé tartozik még Herrich Károly is, a magyar mű- 

 szaki tudomány legrégibb bajnokainak egyike, ki élénk érdeklődéssel viselke- 

 dett a geológia iránt, mit fájdalom, a boldogult fiatalkorú szaktársainál, 

 tekintettel jelenlegi nagyobb számukat, nem abban a fokban tapasztalunk, 

 mintsem azt elvárbatnók. Mindenesetre jellemző, hogy a palermói mérnökök 

 és éjjítészek collegiuma fölkereste a társulatunkkal való csereviszonyt, tag- 

 jaink sorában pedig vajmi csekély a mérnökök es építészek száma ! 



A tudomány iránti szeretet vitte társulatunk kötelékébe Ghyczy Kál- 

 MÁN-t is, kiben nemcsak a tagtársat, hanem a haza javáért lelkesedő, szen- 

 vedő hazafit is gyászoljuk, kinek dicséretét számos nekrológjainak egyikében 

 a következő szavakkal találom kifejezve: «01y férfiú, ki soha az ország javán 

 gondolkodni meg nem szűnt ; oly politikus, ki soha lelkiismerete ellen nem 

 vétett ; oly ember, kinek senki sem volt soha ellensége. » 



Alig van fővárosunkban a tudományt mívelő vagy a jótékonyságot gya- 

 korló társulat, mely nem fájlalná Weisz Bernát Ferencz halálát és ((öre- 

 geink*) egyikét vesztettük dr. Szelényi Lajos Tápió-Szele főorvosában is ; tag- 

 társakat gyászolunk továbbá Mikolay László iglói ügyvédben és Szakács 

 István kecskeméti tanárban is, ki noha kevés kedvet érezhetett Kecskemét 

 homokos talaján a geológia művelésére, mégis örömmel csüngött tudományán, 

 melylyel az egyetemen megismerkedett és egy térkép szerkesztésével foglal- 

 kozott, melyen az ásványok hazánkban való elterjedését akarta föltüntetni. 



Fiókegyesületünk a lefolyt évben három tagtársat temetett el a selmeczi 

 bérezek tövén : öchreder Eezsö kir. bányatanácsost, Titze József és Kuntzl 

 Gábor m. kir. bányatiszteket, mind a három az állam hű szolgái és tudo- 

 mányunk kedvelői. 



Tiszteleti tagjaink sorát sem kímélte a halál, kiragadta ennek legrégibb 

 tagját: gróf Thun LEo-t. A hány politikai pártlap csak van a Lajtán innen és 

 a Lajtán túl, mindegyik foglalkozott a maga pártszempontjából az elhunyttal ; 

 de egyben minden párt megegyezett, tudniillik abban, hogy az elhunyt a leg- 

 műveltebb és legképzettebb arisztokraták egyike volt, ki, ha megmarad a 

 fiatal éveiben megkezdett irányban, a humanismus és a tudomány kizárólagos 

 mívelése mellett, örök időkre elhervadhatatlan babérokat szerzett volna 

 magának. Mink, kik az általa alapított iskolarendszer növendékei voltunk, 

 csak azt bizonyíthatjuk, hogy hazánkhoz és nemzetiségiinkhez való ragasz- 

 kodásunkat az idegen befolyás nem bírta elenyésztetni ; de örömmel consta- 

 tatáljuk azt is, hogy a boldogult szerény társulatunk iránt különös elősze- 

 retettel viselkedhetett, mert akkor, midőn minden módon akarták megbéní- 

 tani nemzeti culturális törekvéseinket, társulatunk 1 8öO-ben megkezdhette 

 működését és az meghálálta a pártfogást azzal, hogy a pártfogót tiszteletbeli 

 tagjává tette. 



(139, ' 13^^ 



