262 



STAUB MüHICZ 



1879. Sa]>al major Uno. 



« « 



1880. « 



1869. 



1883. 



1884. 



1886. 



« Heer. 



« Ung. sp. — 



Heer 



« Ung. 



1888. « « Ung. sp. 



F. Sandher(je}\ Die Braunkohlenform. der 



Rliön. — Berg- u. Hüttenniünn. Ztg. 1879. 

 ('. V. ]útin(/shausf"n,llep. on Phyto-Pal. luvest. 



of the foss. FI. of Sheppey. — Proceed. 



of Roy. Soc. of London, vol. XXIX, 



pag. .390, 393. 

 N. Bíjiday, Rech. de pal. vég. snr le ter. 



honille des Vosges. — Bull. de la Soc. 



d'hist. nat. de Colmar 1879/80, 

 i*. Unger, Die foss. FI. v. Radoboj etc. — 



Deukschrfhi. d. k. Akad. d. Wiss. Bd. 



XXIX. pag. 156-7, 160. 

 P. Fnedriclt, Beit, z. Kenntn. der Tertíi. d. 



Pr. Sachs. — Abhlgn. z. geol. Specialk. 



V. Preussen etc. Bd. IV, 3, pag. 15, 50, 



T, I. Fig. 1. 

 A. Andreáé, Beitr. z. Kenntn. d. Elsüss. Tért. 



— Abhdlgn. z. geol. Specialk. v. Elsass- 

 Lothring. Bd. II, .3. Abtli, % pag. 103, 117. 



M. Staub, A m, kir. földtani intézet évi 



jelentése 1885-rül, pag, 186, 

 Ihidem, pag. 194. 

 C V. Etthu/shausen, Die foss. FI. v. Leoben I, 



— Denksclirftn. d, k. Akad. d, Wiss, 

 Bd, LIX, p. 282. 



Koch A. Sabal major Ung, sp, Erdély foss, 

 flox'ájában. — Orv.-Természettud. Érte- 

 sítő. XIII. évf. II. pag. 272 — 4. Revue, 

 pag, 302, 



Sahal major Ung. sp. azon fosszil növények egyike, melyeket már 

 régen ismernek, v. Sciilottieim (1. c.) leírta ezt már 1820-ban Palmacites 

 Jiabellatus név alatt és a maradvány, melyet a Tirolban fekvő Háring fedő- 

 jéből kajjott, a legszebbek egyike lehetett, mert azt mondja róla, hogy az 

 egyik darab 2 lábnyi hosszú volt és majdnem az egész legyezőt n^^elestöl 

 őrizte meg, csak a legyező sugarainak hegyei voltak letörve. A példányt 

 a szerző nem rajzoltatta le, de az élő Borassus fi ahellatus-sal hasonlítja 

 össze és e hasonlatosságának köszöni elnevezését is. 



Ez idő óta maradványai, mert épen jellegei még kellően megállapítva 

 nem voltak, a legkülönbözőbb elnevezések alatt lettek leírva. így említi 

 gróf Sternberg (1. c.) a Flahdíaria raphifolia-i, F. ünger (1. c.) leírja 

 Flahellaria maocima és F. major nevek alatt. A radoboj-i levelet, mely mind- 

 két lenyomatában maradt meg, Unoer akkor az addig ismeretessé lett leg- 

 nagyobb töredéknek mondja, de daczára annak, hogy ez saját állítása szerint 

 az élő Sahal iijnhraculifcra-viú a legnagyobl) hasonlatosságot mutntja, még 

 nem választotta ennek genus nevét a fosszil marjidvííny elnevezésére. Ismét 

 Heer 0. érdeme, hogy az addig iiodibuilng megismertetett adatokat kvili- 



(172) 



« (* n « 



