412 HEGEDÍJS PÁL: 



érték el. Ezen nyilamtól úgy fölfelé, mint lefelé helyenként egyesültek 

 e lapok, egészen tizenkét méter vastag, érczes oszlopokká alakulva, melye- 

 ket a mellékközet lágyságánál fogva igen gyorsan lefejthettek. 



Ezen művelet annyira jövedelmező volt, hogy az utóbb berakott üre- 

 geket még mai napig is « Isten áldása" -berakatoknak nevezik. 



Hogy mennyire dúsak lehettek ezen közök, kitűnik abból is, hogy 

 a felső biber-tárnai telep vagy 50 évig leginkább csak a berakott kőzet 

 újabb átszemeléséből tartotta fen magát, 



A fő érczes-oszlopon keresztül vonul az istvánaknai m, kir, és az örök 

 béke-telep társulati és kincstári bányatelek közti határvonal. 



Az István-akna telkének ÉK-i részében, Mária-akna felé még egy másik 

 gazdag órezoszlopot tártak fel, a melyen túl az addig egyesült erek ismét 

 szétágaznak s külön-külön nevet is viselnek. Az aknától mintegy 300 méter- 

 nyire a főtelér három lapja egymástól még megkülönböztető, s itt helyenkint 

 fejtésre méltó közök is fordultak elő ; majd azonban átmegy a «Morgen- 

 kluft»-érbe, azután pedig mindinkább szegényebbé válván a « Lapos-ér » -be, 

 míg végre a «Grüner-telér)) negyedik erecse teljesen elvágja. 



DNy-i irányban a telér az «Örök béke» telepen, az István-aknától 

 250 m.-re követhető, hol azután a « Fehér ér» által, a melynek közeieben, 

 valamint az érintés lapján újból dúsgazdag volt, olyan elvetődést szenvedett, 

 a melynek túlsó szárnyát megtalálni eddigelé még nem sikerült. 



Emhtve volt, hogy az István-akna körüli, érczben gazdag oszlopot 

 a Ferencz császár- altárna hajtásával ütötték meg, sőt a további feltárá- 

 sokat és fejtési míveleteket is innét foganatosították. Egyúttal megindították 

 az altárna feletti vágatokat, egyrészt, hogy a levegő keringését lehetővé 

 tegyék, másrészt pedig a közlekedést és szállítást megkönnyítsék. 



Mivel ezen érczes oszlopok helyenként 12 m, vastagságot is elértek, 

 olyan fejtési módot kellett követni, hogy az egész köz minden veszély nélkül 

 kiszedhető legyen. Ezért alkalmazták a haránt-pásztafejtést,* hogy ez által 



•■ Haránt-pásztafejtés = Querstnixsenhaii (Pkch A. bányászati szótara szerint) 

 Stra-s.si'nhaii vagy Stros.senbau alatt azonban olyan fejtési módot értünk, a melynél a 

 bányász felülről halad' lefelé és a felső kiaknázott és ácsolattal ellátott üregeket 

 meddő kőzettel berakja. Szerző azonban nyilván egy olyan fejtési módról szól, a mely- 

 nél a bányász alulról fölfelé dolgozik, a lueddcl közetet lábai alatt felhalmozza és azon 

 állva a vágat tetőlapjáról szedi az erezet. Ezen fejtési mód általában Firntenbau-nstk 

 (PECH szótára szerint filtevájásnak] vagy helyesebben tetőpásztáuak neveztetik. A jelen 

 esetben azonban alighanem ez ntól)binak egy egészen speciális módjáról van szó, 

 még pedig az úgynevezett Qi(t'rliaii-vó]. vagyis Pech Antal szerint kerfsztfejtesrril, 

 melyet Selmeczen J 74!)-ben Zh'sek bányagondnok hozott divatba a Kóroda-telér lefej- 

 tésénél, E fejtési mód t. i. abban áll, hogy több emeletben egymás fölött a telér 

 csapásirányában tárnákat hajtanak, a melyek szintjeiről a bányász fölfelé a következő- 

 tárnaszintig dolgozik oly mótlon, hogy a lefejtett meddő kőzetet folyton emelkedtS 

 zsámolyvil felhasználja. Szerk. 



(-27(1) 



