42tí IRODALOM. 



lesztendő volna, utóda : dr. Reisinger János, ki több mint 40 évig volt a gyűjte- 

 mény mellett, ennek érdekében semmit sem tett. A gyűjtemény eldugva, rende- 

 zetlenül, gondozás nélkül maradt; sőt 184.8-ban, midőn az orvosi kar fölállítván 

 a koródákat, helyet igényelt, az ásványgyűjtemény a nemzeti múzeumba szállít- 

 tatott át. £ szouiorú korszakból csak egy fényes tényt tudunk fölemlíteni, melyet 

 Szabó saját szavaival idézzük a következőkben : «Az ország egy eldugott helyén, 

 a hol esetleg a bányászat szokott tanyát ütni, a Bihar zord hegységében volt egy 

 királyi bányamérnök Kézbányán, neve Szájbély István Ádám Rudolf, ki az ottani 

 ásványokat gyűjtötte, rendezte, cserébe külföldre küldötte és így nagyobb számú 

 példányok bú-tokába jutott. Megfogamzott benne az eszme, ezekből a hazai inté- 

 zetek számára általános gyűjteményeket állítani össze éa 1831-ben a Helytartó- 

 tanácshoz kérvényt adott be. A nemes lélek sugallta meggyőződést, hogy jó szol- 

 gálatot tesz, egészen szerényen fejezi ki s ő egészen egyenlő 5 gyűjteményt ajánl 

 fel, melyet a Helytartótanács bölcs belátására bíz, hogy hová fordítsa, csak egyet 

 kér Nagyváradnak, minthogy fiai ott tanulnak. A Helytartótanács ékes szavakkal 

 méltányolva a fenkölt gondolkozást, egy gyűjteményt (E jegyű) az egyetemi ás- 

 ványtani intézetnek juttatott. E gyűjtemény volt az első szerzemény a meddőség 

 ezen korszakában, mely a phlogiston békóját lerázva, modern értelemben felhasz- 

 nálhatóvá vált a következő korszakban. A példányok száma 131, melyeket Peters 

 és én is valóságos oáz gyanánt üdvözöltünk a gyűjtemény modern rendezési mun- 

 kájában. Szájbély helyzetében hány ember volt ! És mégis intézetünk százados 

 történetében a szakismeret és nemes lélek ilyetén találkozásának egyedüli példá- 

 nyaképen ragyog Szájbély tette. » 



lÍEisiNGER távoztával kezdetét vette a III. horaznk (18r)0 — 1885), n, (if/iíjte- 

 mények vjj(lalakít(ííi(ínah' korszako,. 1 850-ben Dr. Szabó József neveztetett ki he- 

 lyettes tanárnak. Első lépése oda irányúit, hogy a gyűjtemények visszakerüljenek 

 az egvetemre, mert «az egyetemen az ásványtan önálló tudoniilny, nem pedig 

 rei>etitorium az orvosi meg a gyógyszerészeti rigorózumokrai). Az íísviínytani tan- 

 szék csakugyan ismét áttétetett a bölcsészeti karhoz és a gyííjtemények csakugyan 

 visszakerültek a régi épületbe ; de sem katalógus, sem egyéb följegyzés nem segítette 

 elő az átvételt. SzABónak annyit kellett átvennie, mint a mennyit adtak neki ; e 

 mellett a csomagolás és szállítás is oly hanyagul történt, hogy az ásványpéldányok 

 etikettili rakásra hulltak ; szóval a gyűjtemény oly állapotba jutott, mely a tudo- 

 mány félszázados haliidásához mérten majdnem hasznavehetetlenné tette és a 

 gyííjteménynek ezen újjáalakítását épen Szabó kezdeményezte. Magán az egye- 

 temen 2 szei-ény fali szekrényben 60 példányt talált, ez volt ama gyííjtemény, 

 mely az oktatási igényeket kielégíteni hivatva volt ; a gyűjteményt csakhamiir 

 Haidinger, a bécsi cs. k. földtani intézet igazgatójának szívessége folytán és 

 1S5 l-ben Londonban, az akkori világkiállításon mint szakképviselő működvén 

 csere útján százakkal növelte. 



1854-ben átköltözködött a gyűjtemény a központi egyetem északi részébe 

 ennek első emeletére, de a berendezési és rendezési munka megint félbeszakadt. 

 Bekövetkezett az egyetem németesítő korszaka. Szabó elmozdíttatott és kinevez- 

 tetett a budai főreilliskolához rendes tanárnak : az egyetemi tanszéket pedig 

 1855-ben Dr. Peteks Károly foglalta el. Szabó maga kegyelettel emlékezik meg 

 utódáról <(ki az új helyiséget berendezte és ernyedetlen szorgalojnnial, különös 



(■2S4) 



