14 CHOLNOKY JENŐ : 



tovább és tovább mozogni látszik. Akkor ennek a hengernek a vezérvonala 

 a mi keresett typusos barkhánunknak az alaprajza. Ha azonban a nyomás 

 eloszlása olyan, hogy emiatt a henger vezérvonalának az alakja megválto- 

 zik, úgy az állapot még nem stabilis s csak bizonyos idő múlva alakul át 

 a henger vezérvonala olyan idommá, hogy az aztán többé alakját nem 

 változtatja. 



Világos, hogy minél nagyobb a henger anyagának ellenállása, annál 

 nagyobb lesz a nyomás különbsége A helyen és C„ helyen. Minél köny- 

 nyebben mozdul ki az anyag helyéből, annál kisebb lesz a nyomás különb- 

 sége A és Cn helyeken. Hogy azonban az A helyen nagyobb nyomás áll- 

 hasson elö, szükséges, hogy az A-Cn ív görbületi sugara A körül nagyobb 

 legyen, tehát a görbe laposabb legyen, a Bn Cn távolság rövidebb legyen. 

 Ha pedig nem szükséges a stationarius állapot előidézéséhez A hely körül 

 a nyomás megnövekedése, akkor a görbének ugyanezen a helyen a görbü- 

 leti sugara fog megkisebbedni, tehát a vonal hirtelenebben fordul z4-tól 

 C„ felé s a Bf,-C„ vonal aránylag hosszabb lesz. 



Levegőben tehát annál hosszasabb lesz a typusos barkhán alakja, 

 minél könnyebb és lazább az anyag, a melyből a barkhán készült. Homok- 

 ból rövidebb, hóból hosszabb typusos barkhán készül. Meg fogjuk látni, 

 hogy a tapasztalat ezt igazolta. 



A függélyes metszetre nézve ugyanilyen eljárással a most kapott 

 eredményekhez hasonlóakat fogunk kapni azzal a különbséggel, hogy 



1. A horizontális síkban a szél mindkét oldalon kitérhet, a vertikális 

 síkban csak felfelé, ennélfogva a kiindulás-ponton kis átmeneti görbe 

 darab keletkezik, a mely a szél irányának töréspont nélkül való átmenetét 

 engedi meg a barkhán lejtőjén felfelé s a tulaj donképeni barkhán-lejtö 

 nem derékszöggel, hanem hegyesszöggel indul ki. 



2. Az eddigi erőkhöz hozzá járul a nehézkedés is, a mely vertikális 

 irányú, s így a szélirány kitérítése ellen dolgozik, minél fogva ez a görbe 

 vonal tetemesen elnyultabb lesz, mint az alaprajz határvonala. 



Még egy másik mód is kínálkozik a barkhán hátulsó felületének 

 meghatározására. Ha ugyanis a barkhán tengelyében, de a barkhán tes- 

 tén kívül fekvő pontból a barkhán felületéhez érintőket húzunk, úgy ezek- 

 nek az érintőknek ériutéspontjai olyan vonalat határoznak meg, a mely 

 vonalon a felület-elemek a szelet eredeti irányából egyelő intenzitással 

 térítik ki. 



Miután nehezebb a szelet vertikális irányban kitéríteni, mint víz- 

 szintes irányban, könnyen belátható, hogy a körülíró kúpnak vertikális 

 sikban fekvő alkotója kisebb szöggel hajlik a kup tengelyéhez, mint a víz- 

 szintes síkban fekvő alkotók. 



Ezzel a feltétellel még nem sikerült megközelítenem a barkhán alak- 

 ját. Pedig ennek a feltételnek szükségképen állnia kell, ha azt akarjuk, 



