A FUTÓHOMOK MOZGÁSÁNAK TÖRVÉNYEI. 37 



szél, csak két hosszú nyúlványt hagyott meg belőle az árok végén, annak 

 mindkét partjához simulva. A rajzon látható rétegzések keményebb humu- 

 szos rétegek, a melyek a buczka hajdani felszíneit jelzik. 



Oly gyakori ez a jelenség a deliblati pusztán, hogy lehetetlen észre 

 nem vennünk, hogy annak egész szerkezete ezen a tüneményen alapul. 

 Teljesen begyepesedve ugyan, de fel lehet ismerni a hajdani szélbarázdá- 

 kat garmadájukkal együtt azokon a helyeken is, a hol ma már bátran 

 legelészhet a marha, mert a homok teljesen meg van kötve. A puszta 

 éjszaki végén egymást érik azok a hosszan elnyúló, lefolyástalan árkok, a 

 melyeknek figyelmes szemlélése azonnal elárulja eredetüket. IL t. 4. kép- 



ál. ábra. 



Hasonló tüneményeket a Nyirségen is bőven találtam. így péld. a 

 Hajdu-Sámson mellett, a Budaházi puszta közelében a homok oktalan 

 megbolygatása óriási szélbarázdát okozott, a mely ketté fogja szelni a Sám- 

 son keleti oldalán emelkedő halmokat, hacsak előbb meg nem kötik őket. 



Kétségtelen, hogy a pestmegyei homokos területeken feltűnő merev 

 NNW — SSE irányok is ezzel a tüneménynyel állnak összefüggésben. A deli 

 blati puszta sajátságos alakulását kétségtelenül ez okozta, a Nyirségen 

 hasonlóképen nagyon valószínű, hogy ennek köszönhetjük az éjszak-déli 

 irányban elnyúló hosszú gátakat. 



Óriási fontossága van tehát ennek a tüneménynek a homokterületek 

 domborzatára nézve s megismerése megfejt olyan tüneményeket, a melyek 

 különben érthetetlenek volnának. 



A mig ez a barázdáló folyamat nem haladt nagyon előre, addig a 

 térszin magas meredek gerinczekből, mély, rejtelmes, szakadékos oldalú 

 völgyekből áll, a melyekből olyan meglepően hiányzik a kis patak, a mely 

 rendes körülmények közt készíteni szokta az ilyen hosszú, elnyúló völgyeket. 

 Ilyen a deliblati puszta éjszaknyugatí része. 



Ha a barázdálás már messze előre haladt, akkor a völgyek szélesre 

 kitágulnak, a gerinczek ritkán tarkázzák a térszint, alacsonyak s oly kes- 

 kenyek, hogy mesterséges sánczoknak lehetne őket tartani. Ilyen a deli- 

 blati puszta délkeleti része s ilyen a Nyirség legnagyobb része. 



Utoljára a gerinczek is elpusztulnak, mert azokat is lassanként 

 lehordja a szél, kikezdve majd ezt, majd amazt, szél felé fordult végén. 

 Addig azonban nem nyugszik a szél munkája, mígnem sikerült a homo- 

 kos térszint egész a talajvízig leáskálni, a mikor a homok végleg megkötő- 



