48 RÖVID KÖZLEMÉNYEK. 



A mell- és hasbordák töredékeiből az Archegosauru>i és a Steijocephalus 

 jellegeit lehet a Placochelys-en felismerni. 



A végtagok csontvázát a váll- és a medenczeövezet, valamint a végta- 

 gok csontjaiképviselik. Az ileum a aothosauri dákétól lényegesen különbözik. 

 Jaekel a scapulát még nem vájta ki a kőzetből. Elég nagy számmal vannak 

 a végtagok csontjai, alakjuk feltűnően közömljös ; a karmok hiányzani lát- 

 szanak ; a lábak pedig olyanok lehettek, mint a tengeri teknős-békáké. 



Ezzel az új alakkal, mindenek előtt a placodoniidák rendszertani 

 helyzete állapitható meg ; a Placoc]iely>i a Cyainodus-Bal, és a Placodus-ssbl 

 együtt egy jól megállapított teknösbékaféle családot ad. 



E két családbeli rokonától, melyeknek azonban eddig csak a kopo- 

 nyájok ismeretes, a Placochelys leginkább abban különbözik, hogy nincse- 

 nek metszőfogai. Tehát az angolorszáíri keuperből való Hyperodapedon- 

 hoz közeledik, melynek azonban már csak szájpadfogai vannak. 



A placodontidák visszamenő rokonsága ennélfogva nem az ano- 

 modonlidáJ: között keresendő, mint ezt eddig tették, hanem a Nothomurus- 

 ban ésPistoí^aurus-hsin vagyis a sauropterygiák Notiiosaurid,a é&Plesiosau- 

 rida családjaiban. Még nagyobb jelentősége van a Placochelys-nek pánczél- 

 jánál fogva, mely ezt az alakot és vele a placodontidákat a teknősbékák 

 közé sorozza és ezeknek őséül állítja fel. Egyéb tanulmányok eredményeit 

 hozzávéve Jaekel azt tartja megállapítottnak, hogy a valódi tengeri és 

 folyami teknősbékák a szárazföldi és mocsári teknősbékáktól származnak. 



A placodontdk a teknősbékák kezdősorául veendők, melyek között 

 a tengeri placodontidák családja az állandósodott sorozatot adja, a szárazra 

 került rhynchosaiiridák azonnal messze eltávolodnak tőlük, de a placodon- 

 tidák és a valódi teknősbékák közti anatómiai különbségeket áthidalják. 

 A valódi teknösbékákat a fogak hiánya jellemzi. 



Valószínű, hogy az északi Alpokból származó Psephoderma alpinum 

 H. V. Meyeb is a placodontákhoz tartozónak fog bizonyulni. 



A valódi teknősbékák elvesztik a parietális likat és a fogakat ; arcz- 

 orruk megrövidül; a búbos, csontos pánczél helyett szarunemü táblákkal 

 födött hát- és haspánczél fejlődik ki. A tengeri placoilonták hamar alkal- 

 mazkodhattak a szárazföldi életmódhoz, mert a legrégibb valódi teknős- 

 béka a Proyanoclielyi^ (JuenMctti, Fkaas a württembergi felső keuperből 

 való. — Az első szárazföldi tekenősbékák főága a szárazföldön fejlődött 

 tovább, de mellékágai a mocsarakba, folyókba és a tengerbe tértek vissza, 

 így a jurabeli ^c<c;//í'Z?/,s a pánczél módosulása következtében a cheloni- 

 dák-ha és a (■helidridák-h& alakult át. 



A folyókban lakó Irionychidk-on az arczorr szarucsőrei eltűntek és 

 lágy bőr borítja az állkapcsot. A derniochelydákon a haspánczél táblái 

 vékony csontpálczikákká zsugorodnak össze ; a bőrpánczél azonban ismét 



