74 TÁRSULATI ÜGYEK. 



ben 1888-ban vagy 1889-ben az ismeretes Salxil utujor, Ung. xjk levéllenyomatát 

 találtak ; fatörzsmaradványok ez idöszerint is gyakoriak benne. Alatta kissé 

 homokos, kékes agyagmárga-réteg települt, mely tele van félig sós — majdnem 

 édesvízi — kövületekkel. Ezek nagyobb része uj, az irodalomban eddig ismeret- 

 len. Szerző e réteget a benne lévő nagy mennyiségű cerithium után crrithíunios 

 rét cg II eh nevezi. 



A cerithiumos réteg alatt újra kékesszürke homokkőréteg következik, me- 

 lyet szerző a benne gyéren előforduló gyermekfej nagyságú actaeonellák után 

 (((■íacoiH'llás ri'U'(/iH'k nevezett. E réteg legalján újra nagymennyiségű kövület 

 fordul elő, mely még részben elegyes vizi charaktert mutat, de részben már 

 sósabb jellegű. 



A kövületekben dúsabb színtáj alatt kék agyagmárga települt, melyben 

 más kövületek mellett nagyszámú inoceramus és szabad korall található s szerző 

 ezért inorrraiiniíiOí^ rétegnek nevezte. 



Az inoceramusos réteg alatt következő konglomeratban egyetlen Actaeo- 

 ni'Uti (ji(/(()ifrál talált, mig a mélyebben következő konglomerát, homokkő és 

 márgarétegek nem szolgáltattak kövületeket. 



Ugyané rétegek vannak meg a Maros folyó völgyének jobb oldalán lefelé, 

 majdnem egészen Karnáig, hol a neocomra települnek. A szerző kövületet még 

 több ponton is gyűjtött, de sehol sem fordultak elő oly nagy mennyiségben, mint 

 a Kolcs -patakban. 



A Marosvölgy baloldalán az Alkenyér mellett levő Szerata-hegy konglome- 

 rátja és márgája szolgáltatott igen jó megtartású kövületeket, melyekből szerző 

 arra az eredményre jutott, hogj Siz az alkciiyéri rétegek az moeeraiuums réte- 

 gekkel egi/korá lerakodások s a különbség közöttük csak az, hogy az alkenyéri 

 fauna tengerparti lerakódásra utal, míg az inoceramusos réteg már kissé mé- 

 lyebb vizi. 



A krétamárgára vékony rétegben vörös, tarka-foltos agyag- és homokkő- 

 réteg települt, melyről szerző azt hiszi, hogy azonos azzal a képződménynyel. 

 melyet az erdélyrészi medencze délnyugati részén oligoczénnak szoktak tekinteni. 

 Az oligoczénra aztán szintén concordáusan KDK felé dűlve, felső mediterrán 

 homok következik. 



Szerző a fauna összehasonlításából arra az eredményre jut, hogy az ino- 

 ceramusos és alkenyéri réteg faunája a gosaui és acheni faunának keverékéből 

 áll, de előfordulnak benne oly fajok is, melyek egyrészről a csereviczi, másrész- 

 ről az indiai krétára jellemzők. A hazai előfordulások közül pedig csak a puji 

 hasonlít hozzá. 



A cerithiumos réteg faunájából a mi az irodalomban eddig ismeretes, leg- 

 inkább a pyreneusi garumnienre emlékeztet. 



Az actaeonellás homokkő az inoceramusos és cerithiumos rétegek között 

 áthidaló régiót alkot s szerepelnek benne az inoceramusos réteg oly fajai, melyek 

 a kiérdesülő tengervizet kiállották. de föllépnek benne kissé elsatnyulva a ceri- 

 thiumos réteg egyes fajai is. 



Arra a kérdésre, hogy e rétegek, mely geológiai színtájba osztassanak, hatá- 

 rozott feleletet adni bajos, szerző még is azt hiszi, hogy az alkenyéri és inocera- 

 musos rétegek a legtöbb joggal a. felső seiioiilia, az actaeonellás és cerithiumos 



