!2U6 DE TUZSON JÁNOS. 



matióban a devontól kezdve a vörösfeküig (Rotliegendes) előforduló Cor- 

 daitcs-ek a Gi/miio^po-rnákhoz tartoznak s vonatkozásban állanak eg}^- 

 részt a Conif érákkal, másrészt a Ci/caddceáLLal és hosszú párhuzamos 

 erezetű (monocotyl typusu) levelekkel bírtak. Bélcsövük a tengelyre merő- 

 legesen álló lamellákkal bir (Arti><i(i),^ s a bélcsövet körülvevő fa nem 

 gyűrűs szerkezetű. "-^ Bélsugaraik több sejtnyi vastagok s a tracheidák sugár- 

 irányú falait tömötten elfoglaló udvaros gödörkék 3-4, ritkán -2 vagy 5 sor- 

 ban állanak, melyek elhelyezése váltakozó és száduk basadékos. 



Az Araucai'io.rníOHol:, mint nevük is jelzi, Arducaria-íéle fák voltak 

 s ezeknél két csoportot kell megkülönböztetnünk ; először azokat az Araii- 

 C(//'?V/ typusu fákat, a melyek «Tylodendroin) bélkővel, a Cordaitesekkef 

 együtt, már a vörösfeküben előfordulnak. Ezek lombozatát biztosan nem 

 ismerjük, de együttes előfordulásból következtetve valószinű, hogy a Wtd- 

 chia fajok gyanánt ismert s az Araucariákra emlékeztető lombozat felel 

 meg e törzseknek. Törzsüket jellemzi az, hogy a bélcső, illetőleg az ezt ki- 

 töltő (ibélkő» felülete nem mutat a tengelyre merőleges gyűrűzést, mintáz 

 Artisia, hanem, hogy ezen a törzs tengelye irányával párhuzamos hosszú 

 barázdák vannak (Ti/Iodeiidroi).)^ Fájuk Potonié^ szerint szintén nem 

 évgyűrűs szerkezetű, és tracheidáik sugár irányú falain 1-2, ritkán 3 sor- 

 ban állanak a váltakozó elhelyezésű, sokszögű gödörkék. Ezek száda kerek- 

 ded s a bélsugarak rendesen egy sejtsorosak. 



Az Araucarioxiilonok egy másik csoportját képezik ama Araucarut 

 typusu fák, melyek a jurától kezdve fordulnak elő, s melyekről biztosan 

 tudjuk, különösen a talált tobozpikkelyek alapján, hogy a recens Arauca- 

 ridkhoz tartozhatnak. Potonié a fa anatómiai szerkezete szerint a Cordal- 

 o.Ti/Jonok typusa gyanánt a C. Brcmdlingii-ts az Ara licarioxy] ónok első 

 csoportjára vonatkozólag pedig az A. Rhodeaum fajt hozza fel. 



Visszatérve most már a balaton-kövesdi kövületre, miután a vizsgálati 

 anyagot csak eg}^ gyökérfa idősebb, külső részéből való darabka képezi, en- 

 nél a bélcsőre alapítható egyszerű és egészen biztos meghatározástól el kell 

 tekintenünk s csak a másodlagos fa anatómiai szerkezetére kell támaszkod- 

 nunk, melyből a leírtaik szerint először is tehát biztos, hogy Araucariit 

 typusu fával van dolgunk. 



A ('ordaioíri/lon és Araacarioxiilon csoportok közül a jellegek és az 



^ Az ilyen Ijélcsövek lenyomatai, melyeket hélköveknek nevezhetünk, régebben- 

 megkövesült törzseknek tokinttettek s a rajtuk h'vo lamellák, Icvélripacsoknak és- 

 ínint ^i'^í'.s/«-faj()k Írattak le. 



'■* Daczára ennek azonban íStknzkl a (íöi'pkkt Jiáfraliagyott iratai alapján év- 

 gyűrűs fákat is soroz e csoportba. — Naclitr. z. Kenntii. d. Coniferenhölzer, p. 10. 



^ Az ily kinézésű bélköveK' az Arfisiák niodjára. réjíelibon mint Tj/loileníh'nii- 

 fajok Írattak le. 



■* Lelirl)iieh il. i'Hiiii/.enjjalifoiitoloijie, ]>. dU'.',. 



