356 D! ÖCHAFAKZIK FEKKNCZ 



vártak. Négy hosszú, kivájt fenyöszál egymás mellé sorakoztatva és erő- 

 sen összekötve képezte a mi tutajunkat, a melyen keresztbe fektetett ülő 

 deszkákon foglaltunk helyet. így indultunk neki a sokat és sokszor emle- 

 getett Dunajec szorosának, melyet a nyílsebesen lefelé sikló tutajunkon 

 derék tótjaink ügyes kormányzása mellett néhány perez alatt elértünk. 

 A Dunajec vize oly tiszta volt, hogy medrében minden kavicsszemet jól 

 kivehettünk; kavicsa, a mint később a partokon is meggyőződtünk, kár- 

 páti homokkőből és a Tátra gránitjából áll. Vize helyenkint oly sekély, 

 hogy tutajunk a fenéket horzsolta. 



Ezt a ritka szép utat megtehetni, a nagyesésű sellőkön visszafojtott 

 lélekzettel átsurranni, a mind a két parton felmagasió mészkőfalakban 

 gyönyörködhetni, valóban első rangú turista élvezet ! de mennyivel inkább 

 volt ez nekünk élvezetes, nekünk, a kik mindent a geológus szemével 

 tekintettünk. Minden kanyarulata a szeszélyes irányú Dunajecnek új meg 

 új perspectivákkal lepett meg — és ezt az utat megtehettük kétszer : 

 tutajon lefelé és gyalog a parti ösvényen vissza. 



Az aldunai Kazán-szoros nagyszerűségével imponál, a Piennin áttö- 

 rése pedig kisebbszerű ugyan, de kedvesebb és formai tekintetben válto- 

 zatosabb amannál. Míg a Kazán-szorosban a Duna a juramészkőlánczot 

 hosszában szántja, addig a Dunajec a Piennint harántul metszi át. Piövi- 

 den összefoglalva a Piennin szivét teszi ama 14 mrtfd hosszú és alig 

 ^,4 mrtfd széles vonulatnak Piogoznik (Galiczia) és Szeben (Sáros) közt, a 

 melyben nem kevesebb, mint körülbelül 2000 szirt bukkan fel, gazdag 

 tagozódással kezdve az alsó doggertől egészen a felső tithonig. Maga a 

 szorosabb értelemben vett Piennin a Dunajec áttörésében gyűrődött tithon 

 mészköveknek egy hatalmas ránczolatából áll, melynek teknőjébe, körül- 

 belül az áttörés közepe táján, egy széles neokom pala- és homokkővonulat 

 van beleszorulva. 



Miután vázlatos jegyzeteinket még néhány fotograüai felvétellel 

 kiegészítettük, délre Koronahegyfürdőre tértünk vissza. 



Ebéd után kocsira ülve Szepes-Ófalun, Mátyásfalun, Hanusfalván 

 és a szepesi Magura 956 m-es hágóján át annak D-i oldalára Tótfalura 

 kerültünk, a honnét utunk Ny-ra elágazva Landokon át Barlangligetre 

 vezetett, a hová csak késő este érkeztünk meg. 



Szeptember 9-én reggel esős időre ébredtünk. Barlangliget szép 

 hegyes környékét sűrű köd borította, úgy hogy arról le kellett monda- 

 nunk, hogy Zsgyár felől a Tátra É-i mészközónáján keresztül a Fehér- 

 tóhoz menjünk. Kiadatott tehát a jelszó : megmenteni a programmból 

 annyit a mennyit csak lehet, s ennek értelmcl)en megtettük délelőtt az 

 utat a bélai patak szurdokában felfelé egészen Zsgyárig, keresztezvén ezen 

 az úton a kagylómészkő, a tarka keuper-palák zónáját és a nummulitos 

 raészmárgákat, melyeket azután Zsgyártól É-ra az óharmadkori (cocz. 



