.■;70 I>^ STAUB MÓRICZ 



Kapcsolatban az eddig az arktikus flóráról mondottakkal, talán érde- 

 líes lesz A. S. Jansen értekezéséről ill) is megemlékezni, melyet azonban 

 e sorok irója csak Weber (Bréma) referátumából ismer.* A dán Ingolf- 

 expeditiótól 1896-ban a Jan Mayen és Izland között kiterülő tenger fene- 

 kén gyűjtött héjasok és halak maradékait Jansen határozta meg. A 936- - 

 :2476 m-ig mélységből olyan állatok maradványai is kerültek napfényre 

 tís pedig nag}^ mennyiségben, melyek rendesen legfölebb 190 m-, leg- 

 inkább azonban lÜ — 100 m-njá mélységben élnek. Azon lehetőség, misze- 

 rint az úszó jég a partokról mostani mélyen fekvő lelethel3'ökre szállí- 

 totta volna, nagy számuk, más állatokkal való társulásuk és megtartásuk 

 állapotja miatt kizártnak látszik, és az északi viszonyok alapos ismerői, 

 mint a minő p. o. F. Nansen, azt alig tartják valószínűnek. Már 1879-ben 

 állapíthatta meg H. Feiede az északi jegestenger különböző pontjain 

 sekéh' vízben élő állatoknak nagy mélységben való előfordulását. Ebből 

 azt lehetne következtetni, hogy a föld ifjabb történetének egy bizonyos 

 szakaszában a Grönland és Norvégia között kiterülő jegestengerben na- 

 gyobb és inkább összefüggő földtömegek lehettek, mint jelenleg. Ismere- 

 tes, hogy ezt a növénygeografusok Grönland flórájának Eszakeurópáéval 

 való kimutatható szoros összefüggés alapján már régen gyanítják. Jan- 

 sen nem bocsátkozik ugyan ebbe a kérdésbe, de azt hiszi, hogy a szá- 

 razföld emelkedésének illető időszaka egy jégkorral eshetett össze ; a 

 referens azonban inkább úgy vélekedik, hogy az említett jelenségben 

 megtaláltatott inkább azon régi szárazföldi összeköttetés nyoma, mely a 

 harmadkor óta Európa és Északamerika között kell hogy megvolt, de a 

 negyedkorban lassanként elsülyedt, azonban a jégkorszak vége után még 

 nem volt oly hézagos, hogy a növények vándorlását Eszakeurópából Grön- 

 land felé megakadályozhatta volna. 



* Bot. Centralbl. Bd. LXXXV. p. 49. 



