372 IRODALOM. 



agj^agban temérdek kövületet találtak. Ez alkalommal volt először Boettger 

 tanár Ejjiakowicz nagyszebeni múzeumi igazgatóval együtt e helyen, a hol 

 azután Brandenburg Károly főmérnök ellátta őket kövülettel. Erről az anyag- 

 ról szól Boettger művének első része, a melyben két lelethelyről állítja össze 

 a faunát. Az egyik helyről, az alagút nyugati végéről 49 faj csigát, 1 ptero- 

 podát, 1 cephalopodát, 1 korált és 1 2 fajta kagylót ír le. A másik helyről 

 pedig 108 fajta csigát, 13 kagylót, 2 korált és 2 foraminifera-fajt sorol fel. 

 Erre a munkára már Koch Antal is hivatkozik nemrég megjelent nagy mü- 

 vében. Az erdélyrészi medencze harmadkori képződményei II. részében, sőt 

 műve 139. lapján össze is hasonlítja a kosteji faunát a felső-lap agyival, s azt 

 találja, hogy a két lelőhely puhatestű faunája között nagy a hasonlatosság, 

 csakhogy Kostej faunájában a kagylók jóval nagyobb szerepet játszanak, mint 

 Felső-Lapugyon. 



Boettger munkájának II. részében jóformán csak a csigákkal foglalko- 

 zik, a melyek legnagyobb része az 1899. évi gyűjtésből való. Ez év őszén 

 ugyanis ismét ellátogatott Boettger tanár a majnamelletti Frankfurtból Er- 

 délybe s ez alkalommal Kostej vidékét meglehetősen kizsákmányolta, különö- 

 sen azzal szaporodott meg gyűjtése, hogy Brandenburg Károly főmérnök saját 

 gyűjteményét is neki ajándékozta. Azonkívül vázlatos helyszínrajzot és leirást 

 adott át neki Kostej összes kövületes feltárásáról. Ebből megtudjuk, hogy a 

 mélyebb árkokban főként plasztikus agyagok vannak, míg a felsőbb részeken 

 homokosakká válnak a rétegek. Boettger ezután fáradságos s alapvető mun- 

 kájának eredményeit vázolja. Az 570 fajta mioczén csiga közül számos faj 

 hirnöke a Középtenger most élő fajainak s számos alak részben azonos is 

 ezekkel. Azonban igen sok olyan nem és faj is van a kosteji faunában, a 

 melyek a Földközi tengerben jelenleg nem élnek. A kicsiny tropikus és kelet- 

 ázsiai nemeknek egész sorozata ott van a kosteji mioczén rétegekben, így az 

 OHva, Eingicula, Voluta, Phos, Eostellaria, Ficula, Metula, Fasciolaria, Lati- 

 rus, Sigaretus, Mso, Oscilla, Stossichia, Scaliola, Alaba, Neritopsis, Narica, 

 Modulus, Oxystele és a Cryptoplax. Úgy hogy a "mediterrán emelet* és a 

 • mediterrán rétegek* elnevezése többé már nem olyan jogosult, mint eddig 

 általában hittük. A tropikus elem igen jelentékenynyé válik, habár többnyire 

 csak kis alakok képviselik ezt. A Conus, Ancillaria, Mitra, Terebra, Eanella, 

 Cancellaria, Pyramidella, Syrnola, Triforis, Rissoina, Tinostoma stb. -félék és 

 a kicsiny Pleurotomidák meglepő gazdagsága (akár csak ma a Filippi szigetek 

 körül) azt sejteti, hogy az akkori tenger melegebb volt és dél felé messze terjedi. 

 Ha a Vörös-tenger apró faunájáról többet tudnánk, iigy a kosteji maradvá- 

 nyokkal bizonyára sok analógia és megegyezés derülne ki. De így a szerző 

 a kosteji apró faunát csak a Filippinák és Dél-Japán faunájávol hasonlíthatta 

 össze, a honnét sok és jó összehasonlító gyűjtemény van a német múzeumok- 

 ban. A szerző azután leírása rendszerét vázolja, s kiemeli, hogy Bellardi-Sacco 

 beosztását követi. Az «I ujolluschi dei terreni terziarii del Piemonte e della 

 Liguria* Torinóban kiadott munka 1897-ben a gasteropodákra nézve már tel- 

 jes mü, a melyet első sorban használt, minthogy a nemek ós fajok közeli 

 rokonságot, sőt teljes megegyezést mutatnak a délmagyarországi alakokkal. 

 Piemont és Liguria öblei a középső mioczénben bonsöleg összefüggöttek Er- 



