374 IRODALOM. 



nagyobbrészt nem Czirbusz az oka, hanem sajnálatos magyar geográfiai és 

 geológiai irodalmunk, a mely annyi ki nem javított ósdi nézetet s annyi, soha 

 beliató kritika alá nem vont tévedést és naivitást tartalmaz, hogy ember le- 

 gyen a gáton, a ki tévedésnek nem esik áldozatul. Ma, a mikor a tudományos 

 geográfia és geológia annyi kitűnősége működik hazánkban, ma a terméket- 

 lenségről kell panaszkodnunk. 



De a komoly, tudományos geográfiai czikkek is fehér hollók a magyar 

 irodalomban s nem csoda, ha Czirbusz még elszórt ujságczikkekre is rászorul. 

 A források gyarlósága tehát egyik oka a könyv tévedéseinek, de annál nagyobb 

 érdeme a szerzőnek, hogy ilyen kitűnő összeállítást is tudott készíteni. 



Innen eredő legnagyobb tévedése pl. az, hogy a magyarországi Közép- 

 hegység (Bakony, Vértes, Budai hg., Cserhát, Mátra és Bükk) az Alpok ((ki- 

 nyújtott karja)). Ezek közül a hegycsoportok közül egyetlen egy sem gyűrődött 

 hegység, hanem valamennyi a nagy magyar masszívhoz tartozik, a melyet a 

 Kárpátok lánczai gyűrűben vesznek körül. Azonkívül még így sem homogén 

 eredetűek, mert az egyik igazi röghegység, a másik pedig a Kárpátok belső 

 masszivjait körülkerítő vulkáni vonalhoz tartozik. 



Ehhez hasonló több tévedését nem írhatjuk a szerző rovására. Vannak 

 azonban elvi tévedések is, a melyeket a szerző elkerülhetett volna. így pl. 

 (168. oldal) a «trachyt-kitódulások» Czirbusz szerint «feltíírték a kristályos 

 kőségeket)). Vulkáni kitörések egyáltalában csak nagyon jelentéktelenül boly- 

 gatják meg a környező kőzetek helyzetét. Másutt meg ismét «a gyűrődés 

 feszültsége hajtotta ki a kibugygyanó lávátw. Ugyancsak a 157. oldalon ez áll : 

 ((Régebben bazalt, porphyr, p. o. a Balaton mellett, a harmadkorban trachyt, 

 p. o. az eperjes-hegyaljai láncz, a Viherlák-GuUin (sic !), Hargita*. Köztudo- 

 mású, hogy a magyarországi bazaltok a legfiatalabb vulkáni lávák közül valók, 

 pl. a Balaton mellett a pontusi rétegek fölé települtek. 



Nagy tévedése szerzőnek az is, hogy az aldunai sziklák a vizet fel- 

 duzzasztják. Ha egy tekintetet vetett volna a LANFRANCONi-féle szelvényekre, 

 azonnal belátta volna, hogy ezek a sziklák nem gátak, hanem katarakták ; 

 nem az a baj, hogy felduzzasztják a vizet, hanem ezeken a vízszin esése igen 

 nagy s ez nehezíti meg a hajózást. 



Nem tartom ízléses dolognak, a mű minden hibáját felemlegetni, hol 

 van munka, a mely tökéletes volna? Csak még egy megjegyzést engedjen meg 

 a tudós szerző, a mely már nem a mű tartalmára, hanem annak tudományos 

 nyelvezetére vonatkozik. Eltekintve a hemzsegő sajtóhibáktól, az ilyen túlsá- 

 gos eredetiségek, mint a milyen pl. a következő mondat szavaiban és ortho- 

 grafiájában rejük (174. oldal): cPaláozóos (!) quarczitján (!) és vörös homok- 

 kövén kívül barlangokat omlasztó (!) (Dömény) mesozoi (!) (kréta) mészpász- 

 tája említésre méltó, mely karsztos (!) jelenségekkel tünedezik (!!)«... ezek 

 nagyon kellemetlenné teszik az olvasást. 



Szerző borzasztónak tartja a rögliegység vagy rögös hegység elnevezését, 

 de jobb szót nem ajánl helyette, mert a «maradványos» teljesen alkalmatlan, 

 a 8 vetődött » pedig caak úgy volna jó, ha valami gyakorító képzőt lehetne 

 bele tenni, de ez még nem sikerült. Rögnek nevezik tudtommal a szántóföld 

 összedobált, de eredeti belső' szerkezetében meg neiu zavart felszíni diu-abjait, 



