10 TREITZ PÉTER 



II. A lösz területek. 



Mind a bárom homokterület az uralkodó szél alatt eső oldalon 

 változó szélességű löszcsíkkal van beszegve. Közvetlen a bomok mellett 

 homokoslösz a talaj, mely azután kifelé a széléken tipusos lössszé 

 válik. A Nyírséget keletről, délről és nyugatról övezi a löszcsík ; a 

 Duna-Tisza közi homokot délről és keletről, míg a Delibláti-homok- 

 pusztát nyugatról, északról és keletről, a keleti szegély a legkeskenyebb. 



E lösz területek szerkezetének vizsgálata arról győz meg bennünket, 

 hogy mindegyik ama homokterületből származó anyagból alakult, melyet 

 körülfog. Mindegyik löszcsík a homoksziget szél alatti oldalát szegi be 

 s az uralkodó f őszéi alatti szakaszon van legjobban kifejlődve. 



De a löszréteg nemcsak abból a finom porból épült föl, melyet a 

 szél a homokterületről felkavart s ennek a határán lehullatott, hanem 

 legnagyobb részben abból az anyagból, melyet a lefolyó tavaszi csapadék 

 vizek hoztak ki lefolyásuk alkalmával a homok szélére. A homokbuckák 

 között lévő völgyek mind a löszterületre nyílnak, részint szét terülnek 

 rajta, részint mélyebb csatornákban folytatódnak s végül a lösz alatt 

 elterülő jelenkorú ártérbe torkolnak. A csatornák egy részét későbben 

 eltemette a lösz. 



A löszlerakodás idejében, a dilluviumban a homok szigetek még 

 egyenes kapcsolatban voltak a hegység nyúlványaival. Az akkor ural- 

 kodó, mainál szárazabb klímában nyáron át kevesebb eső esett, a nö- 

 vényi takaró gyengébb volt, ennélfogva a csapadékvizek rövid idő alatt 

 futottak le. A vízvezető árkokban és medrekben a mozgó víz gyorsasága 

 szerint gorombább vagy finomabb anyag, por vagy homok maradt a fenéken ; 

 az agyagot a víz magával vitte a folyóba vagy tóba, a hová bele- 

 torkol ott. 



A fenéken maradt anyag laza volt, minthogy a vízi üledékekben 

 a kötő- vagy ragasztó-anyagként szereplő anyagot a mozgó víz elviszi 

 magával. A fenék hamar megszáradt s a legcsekélyebb szélben is porzott. 

 A szél felzavarta a kőliszté tt, a port, vagy a homokot s a meder szélén 

 halmozta fel. Minden vízvezető meder két partján hosszan elnyúlt mes- 

 terséges töltésre emlékeztető dombvonulat alakult, mely a vízfolyást a 

 forrástól a torkolatig végig kisérte. A meder partján emelkedő domb- 

 vonulatok a parti dünék; rendesen homok, homokos lösz és tipusos lösz- 

 ből vannak felépítve. Minthogy testük abból a laza anyagból alakult, 

 mely a víz lefolyása után a meder fenekén maradt, anyaguk a víz 

 sebessége szerint majd homok, majd por. 



A víz mozgási sebessége kellett hogy időközben megváltozzon, 

 mert a legtöbb parti düne magja homok, tehát az a víz, mely anyagát 

 szállította alakulása első idejében erősen folyott. Fölfelé a fölsőbb rété- 



