A BUKARESTI PETROLEUMKONGRESSZUSROL. 45 



vonulatrészt, mely D-felé a Tatrosig terjed ós melyet majdnem kizárólag 

 a subkárpáti sóformátió gyűrődéses rétegei alkotnak, melyek lagunás és 

 sótömzsöket létrehozó mediterrán faciesnek felelnek meg ; b) a délibb 

 Moldva területén végighúzódó szakaszt, a Tatrostól egészen a Szlaniki 

 vagyis a bodzási völgyig. Ez az öv ugyan vetődésektől zavart, de azért 

 mégis rendes sorban több neogén emeletből áll, melyek közül legbelső 

 az erősen gyűrődött sóformáció. Ezt környezi azután kifelé a szármáti 

 és pliocén lerakodások öve, melynek rétegei a sóformációval való érint- 

 kezésnél föl vannak gyűrődve, még pedig legtöbbször úgy, hogy a só- 

 formáció a vele közvetlenül érintkezésben lévő szármáti emelet rétegei 

 fölé áttolódik. Ez öv keleti szélén a pliocén lerakodások legfiatalabbja, 

 az u. n. Candasti rétegek uralkodnak. Ezek helyenkint 1000 mtr ma- 

 gasságú hegyekre is fölnyúlnak, de végre azután a román alföld álta- 

 lános lösztakarója alá merülnek, c) A subkárpáti öv harmadik szakasza 

 az, mely Szlaniktól végig, azaz a Dimbovica vonaláig terjed s a melynek 

 legkomplikáltabbak a tektonikai viszonyai. Itt látjuk belenyúlni a Valéni- 

 féle paleogén sarkantyút, melynek NyDNy-i folytatásában, részben már 

 a Prahovától Ny-ra a subkárpáti öv neogénjéből még egynéhány paleogén 

 sziget merül föl. E félsziget és a rlis közé beékelve találjuk a Szlaniki 

 sótartalmú miocént. Ez öböl miocén területén gyakran akadnak gyűrődött 

 szármáti, sőt néha még gyűrődött pliocén lerakodásokra is, melyeknek 

 tanulmányozásából kitűnik, hogy az utolsó orogenetikai erők működése 

 pos 'pliocén korú. 



A valónii félszigettől D-re ezek a postpliocén redők azzal vannak 

 jellemezve, hogy magvaikkal föltörnek és vagy a levantei rétegek takaró- 

 jából bukkannak föl, vagy pedig többszörösen vannak redőzve és szinkliná- 

 lisokkal egymástól elválasztva. Ez az elrendeződés sajátságos küllemet 

 kölcsönöz e vidéknek, a mennyiben itt a tektonikai diszkordancia, a 

 rétegek áttolódása, a lépcsőzetes elvetődés jelenségei gyakori tünemények. 

 A fiatalabb vetődési vonalak főképen a Valéni félsziget és a flis szigetek, 

 másrészt pedig a miocén sótömzsök föllépésével vannak mintegy előre 

 megszabva. A Prahova és a Dimbovica közti subkárpáti redők öve, el- 

 tűnik azután a hatalmas felsőpliocén-korszaki lerakodások alatt. 



4. Nyugati Románia hegyes területéi É-ról és Ny-felől a D-i Kár- 

 pátok kristályos palavonulata fogja körül. D-felé folytatódik ez a hegység 

 Szerbián és Bulgárián keresztül egészen a Balkánig; K-felé ellenben a 

 román alföld és pedig a Dimbovica vonala szab neki határt. Ez a roppant 

 nagy terület, mely majdnem egészében a gétiai depresszióval esik egybe 

 és kb. 30,000 kmtr- nagyságú azelőtt K-felé a perikárpáti mélyedmény- 

 nyel volt összeköttetésben. Valószínűleg a felső kréta idejében képző- 

 dött, a mióta megszakítás nélkül egészen a Negyedkorig el volt árasztva. 



5. A moldvai plató olyan fönsík, mely zavartalan telepedósü szár- 



