A BUKARESTI PETROLEUMKONGRESSZUSRÓL. 47 



mindenütt szembetűnők az illető vidékek általános tektonikája folytán. 

 Annyi bizonyos, hogy mindama változások alkalmával, melyek a krétától 

 a mostani időig bekövetkeztek, fontos szerepet játszottak. 

 I. Hosszanti törések. 



1. Mint ilyenek mindenekelőtt az áttolódások régióinak szélei, azaz 

 a mesozoi kristályos palaszigetek szegélyei emítendők meg. Ez a szegély 

 a keleti kristályos palaszigetnek áttolódási vonala; a Déli kristályos pala 

 szigetének D-i széle ellenben ma a süppedésnek vonala. Vele párhuza- 

 mosan futó és egészen analóg dislokació az, mely &z eocén szigetek 

 megjelenését tette lehetővé Ny-i Eománia dombos területén. 



2. A flisszegély vonala, mely egészben véve áttolódási vonal. Ez leg- 

 határozottabban a Kárpátok fordulóján a Tatros és a Bodzás völgyei 

 között látható, a mennyiben itt több helyen a miocén sóformáció fölött 

 a flisnek valóságosan áttolódott takarói figyelhetők meg. 



3. A Duna vonala, vagyis jobban mondva a dislokaciók egész szisz- 

 témája az Alduna mentén. Ez a vonal a perikárpáti depresszió D-i 

 határvonalainak egyike és ennek analogonja az É-i kárpátok előtérségein : 

 a podoliai vetődés. 



II. Harántos tektonikai törések. 



E vonalak sugárszerűen futnak szét a hegységből a Kárpátokat 

 környező dombos, sík és platószerű területek felé. Ezek többnyire egy- 

 mástól jól megkülönböztethető szakaszokra osztják a hegységet. Romániá- 

 ban három ilyen nagyjelentőségű vonalat ismerhetünk föl. 



1. A Tatros vonala, mely a moldvai flist Ny — K-i irányban ketté 

 vágja. Az északi részben a flisnek a sótartalmú miocénre való áttolódása 

 kevésbbé jut kifejezésre, a tőle D-re fekvőben ellenben mindig jobban 

 és jobban észlelhető ez. Ez egyszersmind ugyanaz a vonal, mely a sub- 

 kárpáti zóna első és második régióját egymástól elválasztja. Nevezetes 

 továbbá még az is, hogy a Tatros eme vonalának K-i folytatása közelí- 

 tőleg még a moldvai szármáti plató déli szélével is egybeesik. E vonal 

 létezését és jelentőségét bizonyítja egyebeken kívül még a Komanesti- 

 Lapos «pontusi» korszakbeli medencének föllépése is, mely a Tatros 

 völgyében a külső flis-öv kellő közepén van. 



2. A Penteleu (1776 m.), Eimnik Szarát, Galac, Tulcsea vonal, 

 mely szintén kb. Ny — K-i irányú. Ez választja el a 2. és 3. subkárpáti 

 régiót egymástól ; további K-i folytatásában pedig határolja a Dob- 

 rudzsát É-felől. Figyelemre méltó továbbá, hogy a román síkságon 

 éppen azon a régión megy keresztül, mely igen gyakori földrengéseknek 

 a színhelye. 



3. A Dimbovica vonala. A flisredők utolsó nyomai a Dimbovicától 

 kissé Ny-ra tűnnek el és ugyanezen a vonalon merülnek el a subkárpáti 

 redők is Ny-i Eománia hatalmas pliocén lerakódásai alá. 



