A BUKARESTI PETROLEUMKONGRESSZUSROL. 53 



honnan származik a petróleumnak eme tulajdonságát előidéző hozzá- 

 keveredése. Már 1835-ben mint első, Biot vette észre a petróleum eme 

 sajátságát, de szabatosabban Sotsien, Eakusin és mások csak 1898-ban 

 állapították meg annak jobbra forgató cirkulár polárosságát. Az az anyag, 

 mely a poláros fény forgatását előidézi: a Cholesterin, még pedig az 

 állati származású, a mint azt 1904-ben Marcusson kísérletileg is bebi- 

 zonyította. A petróleumnak e magatartását szem előtt tartva, a carbi- 

 dokból anorganikus utón való keletkezése teljesen kizártnak látszik. 



Különösen a romániai petroleumtelepek genezisét kutatva, konsta- 

 tálja Mrazec, hogy a paleogénben a primer petróleum a felső eocénre 

 és az alsó oligocénre szorítkozik s hogy a petróleum itt főleg agyagos 

 lerakódásokban keletkezett, melyek tele vannak állati mikroorganizmu- 

 sokkal és lithothamniumokkal. Azonkívül fellép a petróleum primer 

 módon még az oligocén menilitpalákban is. 



Az agyagrétegek néha olyannyira bitumentesek, hogy a közéj ök 

 telepedett homokkőrétegek gyakran észrevehető módon petróleummal 

 vannak impraegnálva s a paleogénben főleg azok a rétegek petroleumosak, 

 melyek egyszersmind sótartalmuak is. 



Még sokkal világosabb a petróleum genezisének kérdése a subkár- 

 páti formációra nézve. Eomániában ez az emelet tarka konglomerátumos 

 és homokos parti képződmények, valamint szürke agyag-, márga-, gipsz- 

 es kősóval van képviselve. Ebben a sósagyag fáciesben, különösen a só- 

 tömzsök körül rendszerint bőségesen vannak szénhidrogének, sőt ilyenek 

 még magában a kősóban is kimutathatók. A sóformáció keletkezését 

 Mrazec a visszavonuló flistenger fáciesének tartja és szerinte a romániai 

 és az erdélyi sóformátiók a Bodza és az Ojtoz folyók között egymással 

 össze is függöttek. Ebből a tengerből a só mély árkokban, árokszerű 

 vetődésekben rakódottt le, amelyek a Kárpátokat széles övben vették 

 körül. Parti konglomerátumok, folyami kavicslerakódások, hullám és 

 féregnyomok, az iszap száradása közben keletkezett repedések, továbbá 

 a sósagyag, mely az ázsiai steppe takirjához hasonlít, mind olyan geo- 

 fizikai jelenségek, melyek Stjess E. nomenclatu rajával élve egy elhaló 

 tenger végső maradványára utalnak. A globigerinák, melyek imitt-amott 

 a sósagyagban nagy mennyiségben találhatók, a miknek alapján sokan 

 ezeket a lerakódásokat pelagikusaknak veszik, valószínűleg csak tengeri 

 áramlásokkal sodortattak be a nyilttenger színéről a lagunákba, me- 

 lyeknek erősen sós vízében azután elpusztulva, a vízben lebegő finom 

 iszappal együtt fenékre szállottak. 



Hogy a mediterrán korban megvolt a tendencia szárazföld képző- 

 désére, kitűnik abból is, hogy a legfelsőbb oligocénban a K-i és ÉK-i 

 Kárpátokban olyan hatalmas pados homokkő lerakódások vannak, me- 

 lyeket Mrazec és Teisseyre homokkővé vált dűne homoknak ismertek 



