ISMERTETÉSEK. 



193 



roncsolódott állapotban, úgy hogy a gipsszel összeraggatott töredékek csak 

 tökéletlen képét mutatják eme részlet egykori alakjának. Ugylátszik mégis 

 hogy a nyakszirtpikkely hátul széles volt s mellfelé keskenyedett, minél- 

 fogva háromszögformája lehetett. Több töredékből középső, taraj alakú lécre 

 is lehet következtetni. A nyakszirtcsont oldalrészeihez, mély barázdával elvá- 

 lasztva, a halántékcsont csatlakozik. A halántékcsontnak majdnem vízszintes, 

 háromszögletű, vastag nyúlványa van : a processus zygomaticus, melynek 

 fölső része élben végződik. A fülcsontok közül a két tympanicum-csont jól 

 megmaradt, csak hajlásúk törött le. Tudvalevőleg a cetféléknek ezek a dob- 

 csontok a leggyakoribb maradványai s azért nagyon jellemzőek. A miért is 

 szerettük volna, ha a szerző ez irányú alapos tanulmányait kissé bővebben 

 közölte volna, különösen a rokon bálnák fülcsontjaival összehasonlítva ezeket. 

 Sőt rajzban is bemutathatott volna egypár hasonló csontot, kiemelve úgy a 

 na^yságbeli, mint az alaki eltéréseket. A tudós szerző mindezt bizonyára meg- 

 tette, azonban összehasonlító kutatásait nagyon szűkszavúan tárja elénk. 

 A borbolyai ősbálna tympanicurn- csontja különben jókora darab, mert 7 cm. 

 a hossza és 4 cm. a szélessége. A koponya falcsontjai fönt összeérnek s a 

 nyakszirtcsont pikkelyeinek a hegye és a homlokcsont között 4 cm. hcssza- 

 ságú taréjba verődnek. A homlokcsontok helyét a dirib-darabokból összerag- 

 gatott koponyán inkább csak sejteni lehet, de nem látni. Annál jobban kitűn- 

 nek a felső állcsontok, az orrmány fő alkotórészei, melyek mellfelé mindjob- 

 ban keskenyedve, csaknem hegyesen végződnek. Belső szélükön, sávval elvá- 

 lasztva, az állközötti keskeny csontok következnek, melyeknek hegye túl- 

 haladja a fölső állcsontok végét. 



A csontváz legjobban megmaradt részei az állkapocs két csont- 

 rúdja. Az állkapocs ágai hátul félgömb alakú ízületi csontban végződnek. Az 

 ízületi fejecs lefelé az angulus rnandibuhe részbe megy át. A fogmeder nyila- 

 sába vivő csatorna egy ideget és két véredényt vezetett a fogmederbe. A pro- 

 cessus coronoideus jól kifejlett. Az állkapocs disztális része haránt irányban 

 összenyomódott s végső pereme kerek. Közel a végéhez helyezkedik kívül a 

 foramen mentale s belül a crista mentalis éle. 



A csigolyák csaknem teljes számban maradtak meg, csak az utolsó 

 farkcsigolyák hiányoznak s egy lágyékcsigolya, melyet még a munkások a 

 helyszínén zúztak össze. Összesen 46 csigolyája van és pedig 7 nyaki-, 

 12 háti-. 11 lágyék- és 16 farkcsigolya. A legtöbb csigolyának csak a tömör 

 testei maradtak meg, míg a gyönge nyúlványai vagy letöredeztek vagy szét- 

 roncsolódtak. A hét nyakcsigolya szabad s a két első csigolya : az atlas és az 

 epistropheus a többi öt nyakcsigolyától különbözik. Ez utóbbiak ferde négy- 

 szögalakúak, míg hátrafelé elliptikussá válnak. A csigolyatestei hátrafelé mind 

 kisebbek, keskenyebbek és hosszabbak. Az első és utolsó nyakcsigolya kivételé- 

 vel, mindegyiknek két pár harántnyúlványa van, egy felső és egy alsó pár. 

 Az első hátcsigolyáknak alakja olyan, mint az utolsó nyakcsigolyáé. A hát- 

 csigolyák testei mindinkább hosszabbodnak és hengeres illetőleg homokórára 

 hasonló alakot nyernek. A harántnyúlványok az első hátcsigolyákon a test 

 fölső részének mellső szélén erednek. Hátrafelé mind szélesebbek, laposabbak 



