194 ISMERTETÉSEK. 



és eredeti helyükről mindinkább a csigolyátest közepe felé sülyednek. A har- 

 madik háti csigolyától kezdve a testnek fölső ívük é? hátrafelé nyúló tövis- 

 nyulványuk van. Az ágyék- vagy lágyékcsigolyák meglehetősen egyformák, elül 

 kisebbek, mint hátul s egyaránt homokóra alakúak. A hetedik lágyékcsigolyá" 

 tói kezdve az ívek falain metapofizisek vannak. Tövis és harántnyúlványai 

 olyanok, mint a hátcsigolyákéi. A mellső harántnyúlványok hátrafelé nyúlnak, 

 az ötödik lágyékcsigolyá nyúlványai egyenesek, míg a következők mindinkább 

 előre igazodnak. Az első farkcsigolyák az utolsó lágyékcsigolyákhoz hasonlí- 

 tanak. Hátrafelé azonban a farkcsigolya testei fokozatosan kisebbednek, négy- 

 szögüekké lesznek, az utolsók felülről lefelé összelapítvák és haránt irányban 

 kiszélesednek. Hipofízisei hátrafelé fokozatosan redukálódnak. 



A 13 bordapárból leginkább a vertebrális végek s itt-ott a középső 

 részek maradtak meg ; a sternális végek legtöbbnyire elvesztek. E miatt a 

 bordák hosszaságát megállapítani nem lehet. A bordák alakja nagyjában olyan, 

 mint a többi cetaceán s semmiféle különösséget sem mutatnak. A jobboldali 

 lapockából csupán néhány töredék maradt meg, a baloldali azonban tel- 

 jesebb, bár a lapocka lapja maga ennek is hiányzik. A föl kar csont igen 

 rövid s a felső ízületi fej és az alsó ízületi vég a fölkarcsont testével még nem 

 volt összenőve. Az alsó vég ízületi lapjai, a melyek az alkarcsonttal és az 

 orsócsonttal függenek össze, tompa szög alatt találkoznak. A singcsont va- 

 lamivel hosszabb, mint a fölkarcsont, lapos, hátulsó széle kerek, a mellső 

 tompaszögű. Felső vége vastagodott s elváló ovális ízületi koronggal van 

 ellátva, valószínűleg olekranonja is volt, bár ezt nem találták. Az orsócsont 

 olyan hosszú, mint a singcsont s két vége felé kissé vastagodott ; alsó végé- 

 nek bemélyesztett érdes felülete van, a felső vége felé hosszúkás kerek ízületi 

 koronggal van ellátva. A kéztő csont ok alakja hengeres vagy metszett 

 kúpalakú, melynek fölső és alsó lapja sima, palástja azonban érdes. Van 

 azonban olyan is, mely többszögű és minden lapja érdes. Ugylátszik a töre- 

 dékes s hiányos csontokból, hogy a kéznek hét csontocskája volt, melyek 

 két sorban rendezkedtek. Az ujjpercek homokóra alakú, lapított érdes vég- 

 lapú csontdarabok. Összevissza tíz ujjperc maradt meg, mik közül három a 

 végéből való. Végső tagjainak hegyei gömbölyűek és érdesek. 



Ez rövid foglalatja az oszteológiai leírásnak. A harmadik rész az ős- 

 bálna rendszertani helyzetével foglalkozik. 



Tudvalevő dolog, hogy ősbálnánkat Capellini -János, bolognai egyetemi 

 tanár az Aulocetus nembe sorozta, a miként ezt a borbolyai ősbálnáról 

 szóló előzetes jelentésben a Földtani Közlöny XXXIV. köletének 225. oldalán 

 fölemlítettem. Capellini tanár a csontvázat a wieni IX. geológiai kongresszusról 

 való kirándulásakor látta s 1901 februárira 28-án Bolognából keltezett levelé- 

 ben a következőket írja: «Az önök példánya valóban egy Aulocetus, de saj- 

 nos, nélkülözi a legjellemzőbb részeket, melyek révén a már ismert Aühce- 

 Mshoz való viszonyát megállapítani lehetne*. Majd a Reale Accademia dei 

 I.incei XHI. kötetében (1° sem., serié 5-a, fasc. 12°. — Sedula del 19 giugno 

 1904): Balenot tera di Borbolya (Ungheria) című értekezésében bál- 

 nánkat az Aulocetus cálaritanus miocénbeli fajjal hasonlítin össze, [gaz, 



