308 DS SCHAFARZIK FERENC 



nosa, sófalvi Illyés Lajos, a sóstavak, első sorban a Medvetó számára 

 a törvényszabta védőterület megállapítását kérelmezte. Ekkor a tavak és 

 közelebbi környékük tanulmányozása közben egynéhány oly adat birtokába 

 jutottam, melyek különösen a Medvetó fizikai viszonyait és részben 

 változásait is közelebbről megvilágítják. 



Orografiai és geológiai viszonyok. 



Szováta fürdő domborzata É-on a Cseresnyés nevű 91^ m. magas 

 hegycsúcsban kulminál. Legfeltűnőbb az az éles gerince, mely a csúcsból 

 kiágazva D-i, majd DDNy-i irányban Szováta község felé lehúzódik és 

 egyúttal a Szováta és a Sebespatak vizei között a vízválasztó vonalat 

 alkotja. Ez az Eszok nevű erdős gerinc egyszersmind az, mely az új 

 fürdőtelepet kelet felől határolja. A Cseresnyés DNy-i oldaláról pedig több 

 rövidebb gerinc ágazik ki, melyek a Kőris-Toplica tisztásig érnek le. 

 Azon túl DDNy-i irányban szabálytalan dombokat látunk elterülni, melyek 

 közül egyedül csak az u. n. Bérc-utja válik ki, mint egységes, Szováta 

 felső végéig lehúzódó alacsony gerinc. A dombok közti mélyedményeket 

 több sós és néhány édesvízi tó foglalja el. 



E vidék geológiai viszonyai annyiban mondhatók egyszerűeknek, 

 a mennyiben mindössze csak két képződmény alkotja, egyike az alsó 

 mediterrán sóformáció, másika az agglomerátumos andesittufa. 



A mellékelt térképvázlaton feljegyeztem azt a határt, mely e két 

 képződményt egymástól elválasztja. Ez a vonal nagyjából a Kőris-Toplica 

 tisztás tájáról a Medvetó K-i széléhez húzódik le, onnan tovább az Eszok 

 aljába és végre a Fekete-tó árkát érintve, a Szováta patakhoz. E vonaltól 

 Ny-ra elterülő dombos, tavas és sósziklás térszín, az u. n. « sóköze » az, 

 mely a sóformációt képviseli, míg ettől keletre már mindenütt az andesit- 

 tufa található. A sóformáció legmélyebben fekvő kőzete maga a kőső, 

 mely lépten-nyomon a völgyoldalakon, valamint a hepe-hupás területen 

 lévő töbrök oldalain szálban álló sziklák alakjában látható. Szövete 

 durván szemcsés, szine fehér, vagy a több-kevesebb hozzákevert agyag- 

 tól szürke. Az eső okozta erózió a legcifrább barázdákat mosta ki 

 rajta. A még meg nem bontott kősó sziklákat vékonyabb kékes agyag 

 borítja, legfelül pedig elég vastag réteg-csoportot formálva sárgás liomo- 

 kot, illetve laza homokkövet találunk, mely nagyjából a Zoltán-tető ma- 

 gaslatát foglalja el. A Sóspatak völgyétől É-ra pedig a Bérc útján az I. sz. 

 sóőrház felé, valamint följebb a Szabóné-oldalában szintén sárga homokos- 

 nak találjuk a fölszint. Az olyan pontokon, a hol az agyagnak védő- 

 tök arója fölülről átázott és besüppedt, valóságos nyelő-lyukak, vagy 

 toltrök keletkeztek, melyek formai tekintetben hasonlítanak a Karszt 

 11 szkő töbreihez. 



