A NAPTÓL FÖLMELEGEDŐ SZOVÁTAI KONYHASÓS TAVAK. 315 



nak le a sótest területére, vagy közvetlenül, vagy pedig a Cseresnyés 

 D-i oldalában fakadó két kis patak utján. 



Egyik része olyan egykori töbrökbe jut, melyeknek alját agyag 

 borítja, úgy hogy a víz nem férkőzhetvén az alatta lévő kősótesthez, 

 édesnek marad meg. Ilyen az u. n. Édes-tó, a Zoltán-hegy nyugati ol- 

 dalán és a Kigyós-tó, a Bérc útja II. sz. sóőrháza alatt. Az egyiknek, 

 még pedig az Édes-tónak tőlem merített vízpróbáját dr. Emszt Kálmán 

 vizsgálta meg, a mikor is mindössze csak 0'42 gr. NaCl-t talált literjében. 

 E tavak fizikai viszonyai is bizonyítják különben vízök édes voltát, a 

 mennyiben gazdag tavi flóra és fauna él bennök. 



Az a víz ellenben, mely a sóformáció sószikláival jön érintkezésbe, 

 többnyire már tetemes sómennyiségeket old föl, így pl. a Medve-tó só- 

 tartalma 25, sőt 30 %-ra is fölszaporodik. 



E mellett azonban a nagyobb tavak vize nem egyforma sűrűségű, a 

 mennyiben a felületükre több-kevesebb édesvíz jut le, hol eső, hol pedig 

 édesvízi források alakjában. Ez a víz, miként ezt Kalecsinszky Sándoe 

 részletesen kifejtette, alig keveredik a sóstavak nagy (1*118 — 1-2) sűrű- 

 ségű sósoldatával, sőt mint könnyebb folyadékréteg a felületen úszva, 

 egyenesen meg is akadályozza amannak a felszínre való jutását. Ez a 

 körülmény akkor áll elő, mikor a naptól sütött Sós-tó legjobban felme- 

 jegedett víz-részecskéi a felszínre akarnának felszállani, de a midőn 

 nagyobb sűrűségűknél fogva csak a borító édesvízi réteg alsó határáig 

 luthatnak fel. E védőburok hatása alatt a napközben néhány fokkal 

 fölmelegedett sósvíz éjjel csak részben veszíti el sugározással a naptól 

 szerzett melegét, úgy, hogy a víz egy bizonyos meleg-mennyiséget, mely 

 benne az elmúlt napi fölmelegedósből megmaradt, a következő napra 

 átvihet. A másnapi insolátió most máris előmelegítve találja a fölső 

 édes és hideg vízü vízréteg alatti sósvizet, minek következtében a 

 napközben újólag fölhalmozódó meleg a nap végéig egy olyan hőfokot 

 eredményez, mely az előző napit bizonyos mértékben fölülmúlja. Egy- 

 egy napos időszakban tavaszszal vagy nyáron a nap sütése fölmelegítheti 

 a Medve-tó 0'50— 3*0 m mélység közt lévő sósvízét 50 — 60, sőt néha 

 70 C°-ra is. Onnantól lefelé a temperatura azután ismét apad, a mit 

 általánosságban először T. Both Lajosnak volt alkalma konstatálhatni. 

 Kalecsinszky Sándor pontosabb mérései szerint a Medve-tó vízének hő- 

 foka 14 méter mélységben az egyidejűleg 1"32 méterben észlelt 56°-os 

 maximum alatt csak 12 C°-ot ért el. 



Megtudandó az időközben netán beállott változásokat, Szovátán 

 létemkor megmértem dr. Hankó Vilmos t. barátom szíves segédkezésével 

 a tó vízének hőmérsékletét a népfürdővel szemben és ugyanekkor merí- 

 tettem belőle több vízpróbát is különböző mélységekből, a melyeknek 

 NaCl tartalmát dr. Emszt Kálmán úr, a m. kir. földtani intézet vegyésze 



