A HONTVÁRMEGYEI BÚRPATAK VÖLGYÉNEK ÁSVÁNYOS FORRÁSAI. 333 



Ebből is látni e mellékforrásnak a főforrássali azonosságát. 



A fürdőépülettől D-re mintegy itj méternyire van a X-ik számú 

 szintén elég erős forrás, melynek vize egyforma a fürdőével, csak hőfoka 

 alacsonyabb, azaz 22° C. A forráska víztükrén vékony hártyaként parányi 

 szénsavas mészszemecskék úszkálnak. 



A forrásmészkődomb Ny-i oldalán még több kisebb forráska bugyog 

 föl, különösen pedig erősebb gázkitörések figyelhetők meg. Evekkel ezelőtt 

 itt is volt egy kis fürdőmedence. 



A Búrpatak melletti malomtól mintegy 250 méternyire a patak 

 balpartján fakad a XII. számú szénsavas forráska. Azt állítják, hogy 

 vize olyan, mint a szántói szénsavas égvényes vizű forrásé. Nyáron át 

 a lakosság mint üdítő ivóvizet használja is. Ottlétemkor, az 1888-ik 

 évben a forráska el volt iszapolva, s csípős íze alig volt érezhető. Szén- 

 savas meszet nem rak le. 



A Búrpatak jobboldalán, Szántó község K-i szélén a «Pajta felett» 

 nevű magaslat aljában, találjuk a jól ismert Szántói ásvCLfiyos 

 gyógyvíz forrását. A vázlaton VII. sz. 



Az 1845-ik évben a savanyúvízforrás csak kivájt fatörzsbe volt 

 foglalva és csak helyben fogyasztották. 



Midőn 1858-ban a K-re mintegy 10 kilométernyire fekvő Egegh 

 kórnyékén a szalatnyai savanyúvíz forrásvize a januárius hó 15-iki 

 földrengés alkalmával egészen elromlott, kezdték helyette a szántói 

 savanyúvizet forgalomba hozni. 



Bolemann Ede gyógyszerész, a « Magyar Orvosok és Természetvizs- 

 gálók 186(). évi Pozsonyban tartott XI. nagygyűlésének történeti vázlata 

 és munkálatai» című munkában a 335 — 339-ik oldalon foglalkozik a 

 szántó-magyaradi forrásokkal. A forrás akkori mélysége 2 - 5 m, átmérője 

 0-94 m. Vöröses andesittufával volt kibélelve. A kút fenekén kavics 

 feküdt. Az ásványos víz hőfokát az 1863. év tavaszán 12"5° C, levegőn 

 17° C-nak találta. A víz mennyiségét 24 óra alatt 0*5430 hektoliternek 

 találták. 



Az ásványos vizet már 1838-ban Toglio Lajos pesti egyetemi 

 tanár minőlegesen elemezte. Az 1863-ik évben a forrást Bolemann Ede 

 megvizsgálta és vizének mennyileges elemzését Molnár János pesti gyógy- 

 szerész végezte. 



A savas vegyi hatású, szabad szénsavban bővelkedő, kellemes ízű 

 savanyúvíz alkotása a következő : 



