ADATOK HAZAI SÍKLÁPJAINK AGROGEOLOGIÁJÁHOZ. 347 



a maitól egészen elütő lápvilágot tártak a szemlélő elé. Lássuk tehát 

 mindenekelőtt Sárrétünk régi vízrajzát, ennek nyomán mai kialakulását 

 s a megfigyelt talajkialakulási viszonyokból vonjuk le következtetéseinket 

 a Sárrét jövőbeni képét illetőleg. 



A Sebeskörös menti ú. n. «Kis Sárrét» mai kotus területén a sza- 

 bályozás előtt a Sebeskörös ^nagy vizei terültek szét. A régi meder 

 ugyanis, mely ma Holtkörös néven szerepel, a nagyobb vizek elveze- 

 tésére elégtelen volt s így a területet kellő vízlefolyás hiányában többé- 

 ke vésbbé állandóan víz borította, melyen hatalmas vízinövényzet ütött 

 tanyát. A folyó szabályozására még 1854-ben alakult meg a társulat, 

 mely a vízrendezési munkálatokat annak felső szakaszán 1859-ben meg 

 is indította, a sárréti szakaszra pedig elhatározták, hogy a régi folyó- 

 meder elzárása mellett a Sárréten keresztül vonuló és kellő méretű 

 védtöltésekkel ellátott csatorna létesíttessék. Ez utóbbi munkát 1860-ban 

 meg is kezdették; teljes befejezését azonban csak 1887. év végén érte 

 el. Eddig az ideig a Sárrét is a töltések elégtelen magassága következ- 

 tében majdnem minden évben kisebb-nagyobb mérvben elöntetett. 



A külső vizektől végre megszabadított Sárréten a belvízszabályo- 

 zási munkálatok maradtak még hátra. Ezek 1895-ben indultak meg és 

 csak a legutóbbi években fejeződtek teljesen be. Ez utóbbi vízrendezés 

 kapcsán nemcsak a belvizeket vezették le rendszeresen, hanem a talaj- 

 vizet is tetemes mélységbe sülyesztették. 



A Sárrét régi mocsári képe ezzel teljesen megváltozott. A stagnáló 

 vízzel járó tőzegképződés a víznek elvezetésével végleg megszűnt, a nádas 

 kipusztult, a zsombékos területek részben legelők maradtak, részben 

 elrónáztattak s az egykori láp java része eke alá került s ezzel a láp- 

 terület talajkialakulásának első periódusa lezárult és a második vette 

 kezdetét. 



A Berettyó Sárrétjéaek keletkezésében részben a nevezett folyó, 

 részben pedig a Kalló éren lekerülő nyíri vizek szerepeltek főtényező- 

 ként. E területet a Berettyó vízszabályozó és ármentesítő társulat csa- 

 polta le, belevonván 340 ezer katasztrális hold kiterjedésű mentesített 

 árterületébe a Nagysárrétet is. Szabályozás előtt ugyanis a Berettyó vize 

 Bakonszeg alatt a Nagysárrétben terült szét és e medencéből Nagy- 

 bucsánál kilépve Dévaványa, Turkeve határain át ömlött a Körösbe. 

 A Berettyónak Bucsától lefelé már a szabályozás előtt is számba vehető 

 medre volt, Bucsa és Bakonszeg között azonban az eleven erejét vesztett 

 víz megfelelő medret nem bírt ásni, hanem itt a Sárréten széjjel 

 terülvén, több mint 30,000 holdnyi területet elmocsarasított. E nagy 

 kiterjedésű mocsár az 1854-ben megindított Berettyó- szabályozással a 

 víz alól fölszabadult. A szabályozó társulat ugyanis Bakonszegtől Szeg- 

 halomig új csatornát ásatott és 1865-ben a Berettyó vizeit a Sárréttől 



