ADATOK HAZAI SÍKLÁPJAINK AGROGEOLOGIÁJÁHOZ. 355 



vezetett, hogy e sók a növényi részek elbomlásakor maradó növényi 

 hamunak vízben oldható alkatrészei. Vizben oldható sóknak pedig a 

 talajban való fölszaporodása a székesedéshez vezet. A réti agyag elszéke- 

 sedését a környező székhátakról lefolyó csapadékvizek is elősegítik. 



Ez a tsernoziom talajzóna tehát az elszékesedés felé halad, éppúgy, 

 mint a kotu fokozatos, lassú kiszáradás mellett mint rét a réti agyag 

 (tsernoziom) felé való talajalakulást mutatja. 



A harmadik talajzóna a szikes talajok területe. Ez két fő talajtípust 

 mutat ú. m. termő és vakszéket. 



Mint említettem már, a réti agyag zónáján belül széksós hatások 

 mutatkoznak a talajban. Itt-ott vakszékes foltok is föllépnek a jelzett 

 tsernoziom (réti agyag) terület peremén, mely felé a talaj színe is foko- 

 zatosan világosabb lesz. A müvelés alatt álló területek világos színű székes 

 vályog-talajok. Ezekben sűrűn vannak vakszékes foltok. Kissé emelke- 

 dettebben fekvő területek ezek az egész környék térszínéhez képest. 

 Az ezeket környező nagy kiterjedésű laposok Nagyalföldünk legtipusosabb 

 vak-székes területei. 



Itt a nem egyenletes csapadékeloszlás következtében a tavaszi eső- 

 zéseknél fölgyülemlett csapadékvizek nem találtak az altalaj sárga agyag- 

 ján keresztül utat; többé-kevésbbé elzárt mélyedmények lévén legföljebb 

 nagyon lassú esésű síksági vízfolyásokkal volt összeköttetésük, miért is 

 ott helyben párologtak el a tartós szárazság beálltával. 



Ennek következtében a talajok tökéletlen kilugzása állott be, minek 

 eredményeként az elszékesedés következett be. 



A láp körül fekvő nagy kiterjedésű legelők mind az elszékesedés 

 legelőhaladottabb állapotában vannak. Rajtok csak tavaszszal díszlik a 

 vegetáció, nyáron kisül belőle minden s bántóan fehérlik a nagy róna- 

 ságon ezer holdszámra a hasznavehetetlen szikes. 



Sárrétünk környékén levő székes talajok általában rétiagyagból 

 alakultak. Mivel a lápmedence löszhátba van bemélyedve, altalaja legalább 

 peremén a lösz átváltozott félesége, melyet Horusitzky « mocsárlösz » 

 gyanánt vezetett be az irodalomba, Cholnoky pedig «takir»-nak nevezi 

 e képződményt. 



Ennek a képződménynek jelentős fontossága, éppen a székes talajok 

 képződése szempontjából van, mert a székesagyag alakulásának egyik fő- 

 feltótele a meszes altalaj. A mocsárlösz tehát, ha érdekes képződmény, 

 mint elváltozott löszféleség; tanulmányozása azonban és elterjedésének 

 kutatása Alföldünkön a székes talajokkal való szoros kapcsolata révén 

 birhat elsőrendű fontossággal. 



Treitz Péter vizsgálatai nyomán Alföldünk sósterülein a széksó 

 keletkezését következőképen magyarázza: A mocsarak és a réti agyag- 

 földü árterek lösztáblákba vannak bevágódva, a széleiken tehát lösz az 



