358 TIMKÓ IMRE 



Vésztő községek és az utóbbitól ÉK-re eső Kistanya közötti szakaszán 

 foglal helyet. 



Ezek közül az első két csoport nagyon elmosódott úgy annyira, 

 hogy annak csupán egyes nyomaira akadunk ma már. A Holtkörös 

 menti hátcsoport azonban jellegzetes formájában megmaradt több apró 

 halmával egyetemben. 



Rövid, vázlatos képe ez csupán a Körös és Berettyó mentén a 

 parti düne képződményeknek, melyek behatóbb, pontosabb vizsgálatot 

 igényelnek a jövőben. Elsőrendű fontosságú ezeknek tanulmányozása 

 talajismereti szempontból is, mert Alföldünk talajviszonyainak kialaku- 

 lásában jelentős tényezőként szerepelnek. 



Összegezve már most a Berettyó- és Sebeskörös Sárrétjén és köz- 

 vetlen környékén talaj ismereti szempontból eszközölt megfigyeléseimet, 

 megállapíthatjuk a következőket. 



Sárrétünk csak egy rövid évszázzal ezelőtt Nagy Magyar Alföldünk 

 egyik leghatalmasabb mocsár területe volt és vele parti része steppe 

 vidék. A mocsaras terület két nagy lápmedencét alkotott, mely külö- 

 nösen alkalmas volt a tőzeg képződésre. 



Alluvialis hatások nyomán halmozódott föl idők multán a láp tőzege 

 s ugyancsak alluvialis hatások eredményezték parti részein a talaj- 

 viszonyok kialakulását a tsernoziom- és széksós talajképző folyama- 

 tokkal, melyek a steppe vidék illetve, klímával a legszorosabb össze- 

 függésben állanak. 



Ugyancsak alluvialis hatások hozták létre a lápmedence peremén 

 a parti düne képződményeket, melyek a Sárrét környéki síkságot mintegy 

 részekre tagolják. 



A közelmúltban a Berettyót és Köröst szabályozták s a lápot 

 lecsapolták. Területünk földrajzi képe megváltozott s vele karöltve vál- 

 tozik legfiatalabb geológiai képződménye : talaja is. A medence állan- 

 dóan vízzel borított területének maradványa: a kotu talaj, kőzettani 

 nevén a tőzeg. Kiszáríttatván, müvelés alatt gyorsan bomlik, fölélődik a 

 tőzeg, itt-ott meg el is ég vagy elégetik. Eredeti állapotában nem 

 biztos talaj. 



Fokozatos kiszáratással, megfelelő művelési ág mellett, e talaj- 

 féleség idővel a tsernoziom-képző folyamattal réti agyaggá lett volna. 

 Ily talajzónát reprezentál a lápmedence pereme, mely idővel fokoza- 

 tosan székesedésnek indul. 



Kellő körültekintéssel tehát az a talaj átalakuló folyamat, mely 

 kotuból a székes talajig vezet, ha meg nem is akadályozható vég- 

 érvényesen, de legalább késlelteti) ető. A jelenlegi állapotok azonban 

 föltartóztatlanul oda vezetnek, hogy egykori mocsaraink helyén arány- 



