TÁRSULATI ÜGYEK. 369 



nagyobb omlásoktól. 1908. év húsvét vasárnapján az akarattyai magas partfalaknak 

 régebben leomlott alja 400 m hosszúságban erősebben elmozdult az épülő balaton- 

 vidéki vasút alatt. 



Pannóniai rétegek alkotják az altalajt. A kenései parton EENy DDK irány- 

 ban gyenge boltozatba emelkedik az alul agyagból, fönt homokból ós mészkonkre- 

 ciós rétegekből álló fiatal harmadidőszaki rétegösszlet. Az alsó agyag 15 — L 20 mé- 

 ternyire emelkedvén a boltozat tengelyében a víz fölé. csúszásokat, omlásokat okoz. 

 L869-ben volt az utolsó nagy csúszás. 1906-ban Aligán csúszott a part hasonló 

 okokból. A mostani rogyást a vasúti bemeíszésekből lehányt anyag is előmoz- 

 dította. 



A Balaton elmossa a magas part aljában vízszintesen elterülő agyagot és így 

 meredekebbé teszi a partot 10 fokkal, mint a mely rézsűben megállhatna. A 15—20 

 méter magasságra emelkedő agyag kinyomul a stílyos homoktömegek alul, melyek 

 meredek falban állnak meg. Ebből a folyamatból származnak a magas parttól elsza- 

 kadt földtornyok a Csúcsos parton és a Csittényhegy alatt. A mostani rogyás geo- 

 lógiai érdekességét fokozza, hogy a niozgó tömegek mozgása a Balaton színtjénél 

 mélyebbre is terjed. A víz szélén ugyanis fölemelkedett 1 — 2 m-rel a fenék és a 

 parttal párvonalas gerincben a fenék, hullámverte redői, simára mosott homokja, 

 élő Unió és Anodonta kagylók kerültek ki a víz alól. Hasadékaival a partomlás 

 valamely glecserhez hasonlít legjobban. 



Gróf Séchenyi Béla az előadás első részére vonatkozólag megjegyezte, hogy 

 a zalamegyei Bak községnél levő birtokán egy nagyobb halmot vágtak át. melyben 

 tömegesen találtak ruastodon-fogakat, ezek azonban a levegőn szétporladoztak. Egy 

 mégis megmaradt s ezt fölszólaló a gyűjtemény számára fölajánlja, az előadó 

 Lóczy drt pedig meghívja e domb átkutatására, mert meg van győződve, hogy 

 onnét még fognak Mastodon-fogak, sőt csontok is kikerülni. 



2. Maros Imre előzetes jelentést terjesztett a szakülés elé dévai ásványokról. 

 (L. e folyóirat ez évi 3 — 4. füzetének 18!*. lapját). 



3. Dr. Vadász M. Elemér a Cserhát DNy-i triász- és ó-harmadkorú rögeiben 

 eszközölt előzetes földtani vizsgálatainak eredményeit közölte. Ezek szerint megvál- 

 toztak a rögök stratigraphiájára vonatkozó ismereteink annyiban, hogy a ÖTACHEnál 

 jurakorúnak feltüntetett csővári bitumenes mészkövek triászkorúaknak bizonyultak, 

 továbbá, hogy az eocén több faciesben szerepel, a homokkő pedig nem eocénkorú, 

 hanem a hárshegyi homokkővel azonos, alsó oligocénkorú. Ezenkívül a rögökről 

 való ismereteink tektonikai irányban bővültek. 



Dr. Schafarzik Ferkncz előadó figyelmét fölhívta arra a harpocerasra, a 

 milyet Sa.tóhelyi Frk;yes hozott az 1880-as években a Csővárról s mely a Föld- 

 tani Intézetben van. Ez igen tipusos darab, melynek alapján a magyar geológusok 

 is jura- és nem triászkorúnak tartották a csővári mészkövet. Ez szintén olyan vilá- 

 gos mészkő, mint a milye! előad''' bemutatott. 



