A LELEPLEZÉSI ÜN.VEPÉLY. 515 



Valóban hálát mondhatunk a természet Urának, hogy ennek és 

 szerte a hazában sok más szikla oltárnak olyan fölkent papját adta 

 nekünk néhai Szabó József tanárban, a hazai bányászat és geológia 

 lelkes bajnokának személyében, ki igazán méltóvá tette magát arra, 

 hogy emléke fönnmaradjon, nemcsak derék fial, hálás tanítványai, élet- 

 ben levő kortársai, számos barátja és tisztelője szivében és elméjében, 

 de hazánk minden hü fia és a késő utódok számára is, kik a tudomá- 

 nyos érdemeket elismerni és megbecsülni tudják. 



Igaz, hogy a beavatottak előtt az nagybecsű művei alkotják a 

 legméltóbb emléket, melyet dicső nevének maga állított volt életében; 

 de mivel e műveit édes hazánk minden hű fiának örökül hagyta, illő, 

 sőt szükséges is, hogy halhatatlan nevét és hirét a szabad természet- 

 nek egy fenséges alkotása is, melyet életében fáradhatlanul kutatott, 

 mindenkinek hirdesse és századokon át megőrizze. 



A Mb. Földt. Társ. 1901. évi tanulmányozó kirándulásának egy 

 kis csapatában, mely szeptember 23-án gyönyörködött a velünk szemben 

 meredeken felnyúló riolitsziklákban, született meg az eszme, hogy e 

 sziklavonulatot ezentúl Szabó József sziklának nevezi és az érdemdús 

 magyar tudósnak, ki annyi szeretettel, igaz lelkesedéssel és fáradhatat- 

 lan munkával tanulmányozta e környék szövevényes geológiai alkotását, 

 a sziklafalba emléktáblát helyeztet el. 



Ezt a szép eszmét, melyre példákat Németországban a Leopold 

 von Buch vándorkövében, Csehországban a Prága közelében emelkedő 

 Barrande sziklában és Aussignál a Humboldt sziklában már megvaló- 

 sítva találunk, — a Mh. Földt. Társ. és az Orsz. Bány. és Kohászati 

 Egyesület Selmec- és Bélabánya vidéki osztálya magukévá tették és a 

 maguk körében összegyűjtötték a kivitelre szükséges összeget; és most 

 megilletődéssel itt állunk a kész emlék előtt, hogy azt ünnepélyesen 

 fölavassuk és a nyilvánosságnak átadjuk. 



Szívem mélyéből üdvözölve az ünneplő Gyülekezetet, ünnepünket 

 ezennel megnyitom s az emléktáblát leleplezem. Hulljon le a lepel ! 



Ezek után átadom a szót dr. Böckh Hugó főiskolai tanár úrnak, 

 fölkérve őt ünnepi beszédének elmondására. 



Az érctábla leleplezését s a beszédet követő lelkes éljenzés után 

 előlépett az ünnepi szónok : Böckh Hucjó dr. magy. kir. bányatanácsos, 

 főiskolai tanár, a ki a következőket mondotta : 



« Mélyen tisztelt Ünneplő Közönség! 



Áldozni jöttünk az emlékezés, a kegyelet oltárán. Összegyűltünk, 

 hogy a magyar tudomány bajnokának, a magyar geológia és bányászat 

 úttörőjének emlékét ércbetűkkel sziklába vésve örökítsük meg. Össze- 

 gyűltünk itt, ebben a völgyben, a hol egy másik lánglelkű hazánkfia, 



