554 MÉHES GYULA 



Szélén 5 — 8, alig kiemelkedő kis fogacska van, melyek e fajra nagyon 

 jellemzően majdnem minden példányon megtalálhatók. A mellső kagyló- 

 szegély nagyon széles övet alkot, likacscsatornákkal gazdagon ellátott 

 öve van. A likacscsatornák a kagylószegély belső széléről erednek, széles 

 alappal egyenkint vagy párosával, alsó harmadukban ampullaszerűen 

 kiduzzadnak, a külső szél felé gyengén elmosódnak. A hátoldali kagyló- 

 szegély igen keskeny övű, majdnem egyenesen fut le, a hátulsó csúcs- 

 szegélybe kissé föltünőbb lejtővel halad, mint a mellsőbe. Zárókészüléke 

 áll a jobb kagyló hátoldali szegélyének mellső és hátulsó harmadában 

 elhelyezett 9—16 négyszögű fogacskáiból (XI. t. 11. á.), melyek a bal 

 kagyló megfelelő helyein levő kis négyszögű gödröcskéiben foglalnak 

 helyet. A hátulsó kagylószególy valamivel hegyesebben kerekített, mint 

 a mellső, sem a jobb, sem a bal kagyló szélén fogacskák nincsenek, 

 egyebekben szerkezete teljesen megegyezik a mellső kagylószegélyével. 

 A hasoldali kagylószegély középső részében gyengén ívelt, mellső és 

 hátsó harmadában alig észrevehetően öblözött ; a csúcsszegélyekkel 

 észrevétlenül egyesül. 



A bal kagylótól csak annyiban tér el a jobb, hogy valamivel 

 megnyultabb (XI. t. 7. á.), hátoldali kagylószegélye elég erősen ívelt, 

 a hátulsó kagylószegélylyel tompább ívben egyesül, a hasoldali kagyló- 

 szegélye gyengén öblözött. 



Felülről nézve a kagylók megnyultan tojásdadak, mely legszéle- 

 sebb alsó harmadában. A mellső csúcs hegyes, a hátulsó tompán kere- 

 kített. A két oldalvonal hátulról előre lejtősödő, középen gyengén öblö- 

 zött ívet ír le. A választóvonal majdnem egyenes (XI. t. 8. á.). 



A kagyló falazata meglehetős vastag, nem fénylő ; felülete meg- 

 lehetős nagy szemölcsszerű kiemelkedésekkel behintett, melyekből sugár- 

 szerűen finom kis fonalak indulnak ki s az egész felületet sűrűn be- 

 hálózzák (XI. t. 14. á.). 



A záróizmok benyomatainak száma 5 — G, melyek a test mellső 

 harmadában helyezkednek el, még pedig négy egy sorban, a hosszten- 

 gelyre merőlegesen és kettő ezek fölött szabálytalanul. (XI. t. 14. á.) 



Hím : (t. 9 — 14. ábra). Kagylói oldalróln ézve (XI. t. 9. á.) nagyon 

 hasonlítanak a nőstényéhez ; némi eltérés azonban van, ez főkép a 

 hátoldali és hátulsó kagylószegélynek lefutásában nyilvánul meg. A hát- 

 oldali kagylószegély ugyanis nem egyenes, illetve gyengén ívelt, hanem 

 középső részében gyengén öblözött s jóval menedékesebb lejtővel halad 

 a csúcsszi 'gélyek felé, mint a nősténynél. A hátulsó kagylószególy nem 

 tompán kerekített, hanem gyengén öblözött, ferde leltőjű vonalat tüntet 

 föl. A kagylószególyek szerkezete különben a nőstényével teljesen meg- 

 i zik. meg kell azonban jegyeznem, hogy a hím példány hátulsó kagyló- 

 gélyónek mellső részén is \an egy kis fogszerű kiemelkedés (XI. t. 



