5ti0 MÉHES GYULA 



A belső peremlemez (9. á.) jóval keskeny ebi) övet alkot, szerkezetnélkiili. 

 A hátoldali kagylószegély a szemtájék fölött erősen ívelt, innen kezdve 

 gyenge, egyenletes lejtővel halad a hátulsó csúesszegély felé, mellyel 

 tompa szögletben egyesül. A hátulsó kagylószegély középső részében 

 gyengén öblözött, alsó részében tompán kerekített, a hasoldali kagyló- 

 szegélybe egyenletes ívvel megy át: a szélén tarajkak vannak, még- 

 pedig nagyobb számmal mint a mellsőén ; máskülönben szerkezetére 

 nézve teljesen olyan, mint a mellső kagylószegély. A hasoldali kagyló- 

 szegély mellső harmadában igen gyengén öblözött, hátulsó harmadában 

 pedig gyengén ívelt: nagyon széles övű s sűrűn elhelyezett likacscsa- 

 tornákkal ellátott, melyek úgy alakjukra, mint szerkezetükre nézve tel- 

 jesen megegyeznek a mellső és hátulsó kagylószegély likacscsatornáival. 

 A jobb kagyló (6. á.) alakja tekintetében lényegesen eltér a baltól. A mellső 

 kagylószegély jóval erősebben kerekített, a hátoldali kagylószegély felé 

 gyengén lejt, miközben kis öblöt alkot, s azzal jól föltűnő halomban 

 egyesül, míg a hasoldali kagylószegély felé erősen kiszélesedik, s mellső 

 részén valóságos, széles tarajkát alkot, s a hasoldali kagylószegéllyel 

 tompa zugot hoz létre. Szerkezetére nézve a baléval megegyezik, belső 

 peremlemeze azonban jóval szélesebb. A hátoldali kagylószegély szintén 

 egyenletes lejtővel halad a hátulsó kagylószegély felé, mellyel jól föl- 

 tűnő púpban egyesül. A hátulsó kagylószegély hátsó részében mélyen 

 öblözött, középső részében éles tarajkát alkot, mellső részében egyen- 

 letes ívvel halad a hasoldali kagylószegély felé, mellyel észrevétlenül 

 egyesül: szerkezete olyan, mint a bal kagylóé, de annál szélesebb. 

 A liasoldali kagylószegély középső részében egyenes lefutású, erősen 

 betüremlik, mellső harmadában tarajkát, hátulsó harmadában egyen- 

 letes, tompa ívet írva le egyesül a csúcsszegélyekkel; likacscsatornás 

 öve olyan, mint a bal kagylóé. A kagylóknak szépen fejlett zárókészü- 

 léke (S. á.) van, mely a jobb kagyló hátoldali szegélye alatt a mellső és 

 hátulsó harmadban elhelyezett két kúpszerű tagból s a bal kagylón 

 ugyanott elhelyezett megfelelő mélyedésekből áll, melyekbe a jobb kagyló 

 fogai beleilleszkednek. 



Fölülről nézve a kagylók megnyúltan tojásdadok, legszélesebbek 

 középtájon. A két csúcs egymással teljesen megegyezik, az oldalvonal 

 tompa hullámos ivet ír le, a választóvonal egyenes. (7. á.) 



A kagyló falazata (10. á.) rideg, vastag, törékeny, homályos: fölü- 

 lete finoman szemcsés, pontozott, s meglehetős nagy, lapos hólyagszeríí 

 kiemelkedésekkel födött. Némelyik kagyló falazatán elmosódva hálózat 

 nyomait is föl lehet ismerni, melynek szálai néha mint erősen kiálló 

 tarajkak tűnnek föl a felületen. Színe szürkésfehér, néha sárgásbarna. 



A záróizmok benyomatainak száma 8 9, melyek közül öt-hat 

 sorban 3zokott elhelyezve lenni, még pedig a hossztengelyre merő- 



